90 ov. QVANTEN, NÅGRA ANMÄRKNINGAR VID HELMHOLTZ VOKAL-LÄRA. 
eller öfver-skrider fjerdedelen af röstbands-tonens våglängd, så 
uppträder, utom grundtonen och dess öfvertoner, väl äfven hos 
röstorganet en ton, hvars höjd bestämmes ensamt af ljudrörets 
längd. Denne ton måste äfven taga del i vokalbildningen, sjunka 
när grundtonen göres lägre och tämbern mörkare, stiga när 
grundtonen göres högre och tämbern klarare, med ett ord, förhålla 
sig analogt med den starkast ljudande öfvertonen under samma 
omständigheter, utan att derföre behöfva sammanfalla med denne. 
Af alla de anmärkningar, hvilka här blifvit framstälda, fram- 
går, sasom jag håller före, att vokal-ljudets natur icke ännu kan 
anses vara utforskad. HELMHOLTZ har lemnat vigtiga bidrag 
till lösningen af denna vetenskapliga fråga, som sa nära rör 
hvarje menskligt väsende, men han har icke' lyckats besvara 
densamma. Det specifika vokal-ljudet beror icke af en viss 
starkast ljudande öfverton. Det beror ej heller af ett visst för- 
hållande mellan den starkast ljudande öfvertonen och grund- 
tonen, af ett visst antal öfvertoner, en viss fördelning af styrkan 
hos grund- och öfver-toner eller en viss sekundär ton i ljudröret. 
I alla dessa delar eger, sasom jag har ådagalagt, en ständig 
vexling rum i samma vokal och en fullständig inbördes omkast- 
ning mellan olika vokaler. Det vill deremot tyckas som berodde 
hvarje specifikt vokal-ljud pa sa egendomligt afvägda förhållanden 
mellan samtliga de medverkande akustiska elementen, att summan 
af dem, vid alla vexlingar i det enskilda, i sin helhet alltid blir 
densamma. Der ett element förändrar läge, minskar eller ökar 
sitt inflytande, försigga genast hos de öfriga sadana motsvariga 
förändringar, som äro nödiga för totaleffektens vinnande. Der en 
vokal råkar att i något afseende bli lik en annan, motverkas 
följden häraf genom olikhet i andra afseenden. Den i hvarje 
vokal förherskande akustiska verksamheten kan salunda förläggas 
ägre ned eller högre upp i grundtonernes och öfvertonernes skala; 
vokalens ljud förblir dervid dock alltid detsamma, blott med den 
skilnaden, att det i förra, fallet framträder dofvare, dunklare, i 
senare fallet öppnare, klarare. Endast ett sådant antagande för- 
klarar, huru det är möjligt att vokalen kan bildas på hvilken 
