ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1874, N:06. 91 
grundton som helst och i tämberskiftningen utbildas åt olika 
håll, utan att dess ljud derföre egentligen närmar sig något af 
de öfrige vokalernes, att t. ex. e i klara tämbern icke öfvergar 
till en brytning mellan e och © eller i mörka tämbern till en 
brytning mellan e och ä. Att äfven sådana brytningar uppträda i 
språket är lika säkert, som att i tonskalan finnas halftoner och 
enharmoniska toner. Det är erkändt, att språket, också vårt 
svenska modersmål, företer flere vokaler, än vi i skrift hafva 
upptagit vokaltecken !). Å andra sidan förvexlar man måhända 
1 vissa fall tämberskiftning och vokalbrytningt Det är bekant 
öfver hela den civiliserade verlden, att HELMHOLTZ har upp- 
täckt de musikaliska lagar, som hafva styrt tonskalans utbildning 
till dess nuvarande form. Nya forskningar öfver ljudets natur 
skola säkert leda till upptäckt af de allmänna lagar, som äro 
verksamma i vokalbildningen. 
\ 
1) J. E. Ryvavısrt, Svenska språkets lagar, Fjerde bandet, II, sid. 194—208; 
C. J. SUNDEVALL, Om phonetiska bokstäfver, i K. Vetenskaps-Akademiens 
Handlingar, 1855, sid. 59—69; J. A. A., Bidrag till svenska språkets ljud- 
lära, sid. (—12. 
Stockholm, 1874. P. A. Norstedt & Söner. 
