8 THALEN, OM MAGNETISKA MÄTNINGAR Å JERNMALMFÄLT. 
Att verkligen mer än en dylik mot vilkoret «= &, svarande 
punkt finnes, kan enligt diskussionen af de isodynamiska ytor- 
nas eqvation (8) uppvisas. Man har nemligen, då vi fästa oss 
endast vid den längs meridianen gående rigtningen, tg« = tgov, 
ej blott för £= 0, utan ock för F=2HN). Följaktligen är 
det ofvan i (15) gifna värdet på F icke tillräckligt generelt, 
emedan vi derstädes antogo observationsorten vara belägen söder 
om magnetstangen, utan eqv. (15) måste, enligt (8), för att kunna 
användas längs hela meridianen, utbytas mot 
Me Han au 1! HEREIN . (20), 
hvarest F'=0 motsvarar det öfre tecknet, och F= 2H det undre. 
Uttrycket på G, gifvet i eqvationen (13), blir deremot oför- 
tgI tgv tigen, — tg tg va 

YO nr. 2 
SAT 2 tg vy tga, + tga ( 1), 
hvaraf fas 
toi == 00 7 
för skärningspunkten mellan z-axeln och meridianen, men 
; tg! (tgv | AG 
hun 22 
= 2 \tgw | ( ) 
för de andra pa den neutrala ytan befintliga punkterna. 
Orsaken dertill, att ej blott den på 2-axeln belägna punkten, 
utan ock den sydligare af de båda på den neutrala ytan belägna 
punkterna, är för observationerna oatkomlig, finner man med 
tillhjelp af Prof. DAUGS modell för de isodynamiska ytorna ?) 
vara den, att dessa ytor i närheten af z-axeln hafva form af 
koner, hvilka äro i högsta grad tillspetsade och här tränga sig 
sa tätt intill hvarandra, att det i verkligheten icke blir möjligt 
att derstädes erhålla något annat värde på vinkeln «, än det mot 
minimum svarande. (Jfr. Tab. I, s. 12). 
Då. sålunda vilkoret #= 0 och tg: =, ehuru theoretiskt 
rigtigt, är i praktiskt hänseende oanvändbart für bestämmandet 
af sydpolens läge, när malmen går nära upp i dagen, ater- 
1) Öfversigt etc. 1874, N:o 5, s. 10. 
2) » » » N:o 5, sv 21. 
