16 THALÉN, OM MAGNETISKA MÄTNINGAR Å JERNMALMFÄLT. 
methoden användas. Emellertid torde äfven härvidlag, ifall ej 
högsta grad af noggrannhet eftersträfvas, tangentmethoden kunna 
användas, förutsatt likväl att mätningsinstrumentet, såsom hän- 
delsen verkligen är med det af mig använda, blifvit så imrättadt,. 
att den fria nålens längd är högst liten i förhållande till af- 
ståndet mellan honom och den devierande magneten. För att 
dervid ej behöfva minska afläsningseirkelns radie, har nålen 
blifvit försedd med en tillräckligt lång, men lätt visare. Allt 
detta ma dock endast i förbigående anmärkas, utan att jag der- 
med vill hafva sagt, att jag föredrager tangent-methoden fram- 
för den andra ). 
De vid Emma-grufvan anstälda deklinations-observationerna 
hafva begagnats vid konstruktionen af de a fig. I uppritade 
isogoniska linierna. De vid de särskilda observationsorterna an- 
sifna talen beteckna de vinklar, som fria nalens nordända afvek 
från den utstakade linien. Figuren i sin helhet eger en viss 
likhet med den vid mätningar kring magnetstangen funna formen 
och antyder derigenom, att malmlagret ej gar upp 1 jordytan ?). 
Figuren visar för öfrigt, att det med dessa liners tillhjelp 
svårligen låter sig göra att noggrannt bestämma den magnetiska 
meridianens.läge, enär de mellan de bada grupperna af koncen- 
triska kroklinier framgaende linierna, som utmärka de ställen, 
der malmlagret ej astadkommer nagon ändring. deklinationerna, 
icke äro räta, utan böjda, hvilket torde härröra dels fran 
den närbelägna malmstockens egen oregelbundna form och ut- 
sträckning, dels ock från inverkan af närgränsande malmkörtlar. 
I följd häraf anser jag mig fortfarande böra förorda, att meri- 
dianen uppsökes genom deviations-observationer, dessa må an- 
ställas vare sig med magnet eller jernstang, ty man kommer 
i bada händelserna till samma resultat. 
Figurerna 2 och 3 visa, att de isodynamiska och de iso- 
kliniska kurvorna äro hvarandra temligen lika. Liniernas ut- 
dragna form åt SV bör härröra från malmlagrets läge och ut- 
!) Om sinus-methoden användes, ändras eqv. (13) enligt noten s. 6. 
2) Ofversigt ete. 1874, N:o 2, tafl. I, fig. 7. 
