19 
Öfversigt af Kongl. Vetenskaps-Akademiens Förhandlingar, 1874. N:o 10. 
Stockholm. 
Om värmefördelningen i normalspektrum. 
Af G. LUNDQUIST. 
Tafl. XI. 
. [Meddeladt den 9 December 1874.] 
Sedan W. HERSCHELS tid har frågan om värmets fördel- 
ning i solspektrum varit föremål för flera forskares uppmärk- 
samhet. Vid sina undersökningar hafva de följt i hufvudsak 
samma metod. Medelst ett prisma af glas eller bergsalt bildas 
ett spektrum, hvari införes en mycket smal termoelektrisk stapel 
1 förbindelse med sin multiplikator, och det vid stapelns för- 
flyttning längs spektrum uppkommande utslaget antages såsom 
mått pa värmets intensitet i hvarje särskild punkt. Denna 
metod har senast blifvit använd af LAMANSKY !) och af honom 
betydligt förbättrad. De resultat, till hvilka man på detta sätt 
kommit, äro hufvudsakligen följande. Värmets intensitet, som 
i violett är omärklig, ökas temligen jemt, da man går framåt i 
den lysande delen af spektrum, och uppnår sitt maximum strax 
bortom dess röda ända för att sedermera åter aftaga. I när- 
heten af maximum ligga tre breda absorptionsband, såsom J. 
HERSCHEL ?) först uppvisat. Med samma metod har LAMANSKY 
undersökt äfven kalkljusets och TYNDALL?) det elektriska ljusets 
spektra. Värmet är 1 dessa fördeladt på ett sätt liknande det 
i solspektrum, dock saknas här de nyss nämnda absorptions- 

1) Pogg. Ann. CXLVI, s. 200, (1872). 
2) Philos. Transactions 1840, s. 52. 
3) Phil. Trans. 1866, s. 1. 
