26 LUNDQUIST, OM VÄRMEFÖRDELNINGEN I NORMALSPEKTRUM. 
exakt, detta ej 1 väsendtlig mon inverkar på bestämningen af 
samhörande &- och /-värden vid det förfaringssätt, som här har 
användts. 
Kurvan S'S' anger den på detta sätt erhållna värmefördel- 
ningen. Maximi-punkten ligger i närheten af D och kurvan 
företer ett med den förras likartadt utseende. 
Den af LAMANSKY angifna gränsen för den röda ändan af 
ljusspektrum blir enligt dessa beräkningar i bergsaltspektrum 
= 662, och i flintglasspektrum = 659. Mediet af dessa värden 
är på taflan antydd med en prickad linia. 











3 er eR33h IT YI i Date lag 
z ) & ) 
49,1 1436 39,2 | 
45,8 1245 37,0 70 
44,3 1176 34,7 837 
AO INO 32,1 800 
39,8 1029 30,6 de | 
37,0 962 28,8 71604 | 
35,0 922 26,0 7 
31,8 868 20,3 687 B 
| 29,4 831 15,4 6560 | 
26,8 797 0 en 
23,7 760 4 — 10,4 559 
15,5 687 B 036 527 E 
11,4 656 C — 34,9 503 | 
0 589 D N AB6 FE | 
ls 554 — 60,3 a0 | 
— 14,7 527 E — 82,2 431 6 
— 27,6 486 F 
— 48,2 431 G | 
— 64,4 394 | 

Sammanfattas de erhallna resultaten, sa kommer man till 
den slutsats, att intensiteten af det i solens normalspektrum ut- 
vecklade värmet har sitt största värde ungefär midt i ljus- 
spektrum och aftager derifrån åt båda sidor. Detta stämmer 
