4 M. VALJAVEO, 
vrina — s vokalom € u S. 135: britwa, hiša, hnida, jfuja, kila, 
kita, lipa, niwa, ryba, sliwa, šija, žila, žlica, u 8. 167: jigra, jihla, 
jispa, srbski: britva, hiža, gnjida, iva, kila, kita, lipa, njiva, riba, 
sliva, šija, žila, žlica, igra, igla, izba; s vokalom u: hruška S. 132, 
kuharica S. 110. 132, miiha &. 167, fižina S. 132, srbski: kriška, 
ktiharica, muha, tižina, — s vokalom o = & u 8. 128: hć6ba, h6šća, 
kića, st6pa, t6ćča srbski: guba, gušta, kuća, stupa, tiiča, — s vo- 
kalom e =a u S. 167: dćtula, prćslica srbski: djčtelina, prčslica, 
itd. — Rieči u kojih su drugi vokali ostale su kratke, ali se je 
njekim vokalom glas potamnio, promienio, te je od o nastalo 5, što 
no se glasi blizu kao njemačko & ili francuzko eu n. p. hora S. 
166, kopa S. 167, kosa S. 166 woda S. 166, kožica S. 114, nož- 
nica S. 114 itd. srbski: gdra, kopa, kosa, voda, kožica, ndžnica itd. 
— ode =ei# nastalo je ee: moja S. 166, moetla S. 166 srbski: 
mogja, mčtla, a kad stupi naglas za slovku napried e biva a: 
sastra, žana S. 1617 srbski: sčstra, žčna —, cesta, moera, mroeža, 
repa, smreka S. 119, srbski: cčsta, mjčra, mrčža, rčpa, smrčka, 
— poluglasno = 5 i 5 ostalo je kratko a Boduen ga bilježi čas 
sa a čas sa €, čas sa 4, čas sa 0 n. p. daska, dšska, diska S. 139 
srbski: daska; ili je naglas skočio na zadnju slovku kao u goren- 
štini: mahla_&. 141. 167 = srbski magla, gorenski mpgwa —, 
povokaljeno # == pt, pp ostalo je takodjer kratko n. p. tarlica S. 
144. = srbski trlica a kr. trlica — tako i ou == stsl. Nu, mb: wolna 
= srbski vina. 
Po Vuku bilježe Srblji i Hrvati duge a potisnuto naglašene 
slovke znakom *, kratke a potisnuto naglašene znakom “; duge 
a potegnuto naglašene znakom “, i kratke a potegnuto naglašene 
znakom *. Škrabee u pohvaljenoj razpravi preporuča Slovencem 
a i Hrvatom i Srbljem drugi način, kojim bi se imao naglas bi- 
lježiti. On predlaže, da se potisnuto naglašene slovke bilježe zna- 
kom “, koji da znak — crtica natrag viseća — označljivo kaže, 
da naglas pada na prvu polovicu samoglasnoga, a potegnuto nagla- 
šene slovke da se bilježe znakom *“ — crticom napried visećom, 
— kojim da se znakom prispodobno kaže, da naglas pada na drugu 
polovicu samoglasnoga; dužina da se bilježi nad samoglasnim obič- 
nim za to znakom, naimre potezom: —, a kratčina da se ničim 
ne obilježuje: mož, bdb; hrast, žćna == Vukovu miž, bčb, (hr4st,) 
žena. Ma kako se ta oznaka možda duhovita činila, Hrvati i Srblji 
lje neće Vukom uvedene znakove ostaviti, s toga pa i slozi za 
volju služit ću se i ja Vukovi znakovi pa mi će u toj razpravi rabiti: 
