2 M. VALJAVEC, 
je slovenština u svojoj velikoj većini svako kratko a naglašeno sa- 
moglasno u nezadnjih slovkah raztegnula na dugo, nu tako, da je 
trag izvornoj kratkoći ostao u promjeni glasa dotičnih samoglasnih, 
da kako samo onih, kojim se je glas promieniti mogao, a to su e 
i 0. Izvorno kratko a potisnuto naglašeno e sada zvoni kao srednji 
glas izmegju # i e, mjestimice posve kao ie: ciesta = cdsta; iz- 
vorno kratko a potegnuto naglašeno e sada zvoni kao srednji glas 
zmegju e i a, mjestimice posve kao ća: žeana == žčna; izvorno 
kratko a potisnuto naglašeno o zvoni kao srednji glas izmegju u 
i 0, mjestimice baš kao o: kaoža = kdža; izvorno kratko a po- 
tegnuto naglašeno o zvoni kao srednji glas izmegju 0 i a, mjesti- 
mice baš kao 6a: koaza = koza. U zadnjih pako slovkah i u 
jednoslovčanih riečih naglašuje se i kratko samoglasno ali samo 
potisnuto. 
Duga dakle slovka, čim priegje naglas š nje na drugu koju 
slovku, bude kratkom, pače joj se u Gorenskoj samoglasno u i 
e = % riegje # snizuje na poluglasno, koje u govoru posve izče- 
zava, kad se bez njega rieč iole bez potežkoće izgovoriti dade: 
duh ali gen. dčih4, na Gorensku čitaj drha pače dha; duša ali 
dušica, na Gorensku čitaj dBšica pače dšica; rčs, rčsen ali rčsnica, 
na Gorensku čitaj rsnica; sin ali gen, sint, na Gorensku čitaj send 
pače sni; ugr. boug i Dolenski bih deus a gen. bčga, itd. Tako 
u ugrskoj slovenštini ej = 5 slabi na i: Ičjp ali lipou x216:; 
bčjl ali bilejši albior. Isto se čita i u Dalmatina n. pr. mihć, mi- 
huvi = mčh&, mčhovi od meh = mix. A obratno kratka slovka, 
čim dobije naglas a nije zadnja slovka u rieči, bude dugom: brat 
a gen. brata, dat. bratu itd. — S toga se srbske iliti hrvatske 
rieči n. p. brina i vrana, tl4ka i dlaka, trfva i krava sada u slo- 
venštini posve jednako dugo izgovaraju: br4na i vrćna, tlaka i dlaka, 
trava i krva, samo se nezadnje slovke obično toliko ne zavlače i ne po- 
težu koliko u srbštini izuzam pojedina mjesta i ljudi. S toga će Kranjac 
a i u obće Slovenac rieči tugjega jezika obično opako na svoje iz- 
govarati; on će, recimo, rieč fiba izgovarati ne fiba nego fiba 
kao govori ž4ba mjesto na srbsku žiba, a fabula dimin. od faba 
izgovarat će fibula jednako kao fabula basna od fari itd. 
Nu ugrska slovenština pa i kajkavština još prilično čuva nagla- 
šene kratke slovke. Ugrštinom pisane knjige označuju kratčinu tim, 
da se na samogla:no nikakav znak ne meće, a dužina bilježi se 
znakom “ nad a, u i, e: £, 4, i, 6; dugoga o neima, jer čim bude 
o dugo, pretvori se na dvoglas ou, kako i starije knjige zbilja 
