Prinos k naglasu u (novo)slovenskom jeziku. 
Čitao u sjednici filologičko-historičkoga razreda jugoslavenske akademije znanosti 
i umjetnosti 24. travnja 1877. 
DOPISUJUĆI ČLAN M. VALJAVEC. 
Tu sic lege, tamquam verum quaeram 
adhuc, non sciam et contumaciter quaeram. 
L. Aenn. Seneca epist. mor. 1. 5. 
ep. £. (45). 
1% 
Naglas u ženskih riečih na a. 
(a-deklinacija.) 
O naglasu u slovenskom jeziku pisao je Podgorski (== Luka 
Svetec) u časniku, komu je naslov , Novice gospodarske, obrtniške 
in narodne“ tečaj 21. god. 1863. v Ljubljani, za kojim se je pova- 
gjao i Janežić u svojoj slovnici. U istom časniku god. 1867. ima 
članak Seb. Žepića i u ,letopisu slovenske matice“ za god. 1869. 
govori Božidar Raić takodjer o naglasu. Daleko najbolju razpravu 
o toj stvari napisa u programu gimnazije u Novom mjestu (Rudolfs- 
wert) za god. 1870 daroviti pater Stanislav Škrabec pod naslovom 
»9 glasu i naglasu našega knižnega jezika v izreki in pisavi“, koje 
se razprave obećani nastavak željno očekuje. Neimam razloga od- 
stupati od toga, što je Škrabec napisao, pošto sam razmišljajući 
stvar i sam is kolegom si Žepićem našao, da je tako ne li u 
kranjštini, nego da tim putem stupa već i ugarska slovenština i 
kajkavština. 
U slovenštini ima dugih i kratkih samoglasnih, ali je dužina 
ovisna o naglasu te neima dugih nenaglašenih slovaka, niti kratkih 
naglašenih osim u zadnjih slovkah i jednoslovčanih riečih. Duge se 
slovke izgovaraju ili potisnuto ili potegnuto. Njekada bi se tako na- 
glašivale i kratke slovke, kako se mjestimice amo tamo jošte čuje 
i po načinu pisanja u starijih knjigah barem naslućuje, ali današnja 
RJ, A. XLII 
