ZAŠTO SLAVENI POŠTUJU LIPU. 195 
trepet austrijskim Niemcem, kojim je bila prva briga, pokle su opet 
osilili, ugušiti brže bolje ovu klicu sveslavenskoga duha, te se po- 
novi istina Stankom Vrazom pjevana: 
» Pod tvrdim se dubom sruši cvietna lipa.“ 
Izmedju svih slavenskih pjesnikah nitko neizpjeva tako vruće i 
nježno svu ljubav, kojom obuzimlje slavensko srce lipu, kano otac 
slavenske uzajamnosti Ivan Kollar u svom eposu ,Sl4vy dcera“ 
381. sonet. Ja se barem nemogu nasititi njegove miline, zato ga i 
ovamo diljem stavljam u izvrstnom prievodu Ivana Trnskoga: 
Pod lipom me andjel zibat znao, 
Dok u zibci prve sanke sanjah, 
I dječakom, sladka spominjanja! 
Rado li sam pod njom poigrao ; 
Pod lipom sam rasto, srdce dao 
Slovinkinji krasnoj, kojoj klanjah ; 
Iza kratka srdcu radovanja 
Tuj se s dragom ja oprostih, jaoh! 
Pod lipom mi vila dade žice, 
Poput lišća s lipovih su grana 
Padale mi pjesme-zvonjelice : 
Tuj me, rode, i sahranit dadi, 
Spomenika mjesto izklesana, 
Slave drvo na grob mi zasadi!" 
Nerabi lipa samo za izraz sentimentalnih osjećajah u poeziji, već 
je ona donjekle i faktor u slovenskom bajeslovju, samo što se dan 
danas nemože više potanko osjeći njezino područje u tom pogledu. 
Kollar? piše: ,Ze všech n4rodnich spčviit zd4 se vysvitati, že lipa 
u pohanskych Sl4vu obzvlištč bohyni l4sky čili Ladč posvčceni 
byla“. Al neutvrdjuje ničim ovoga svoga mnienja. Ponješto ga 
podupire ulomak jedne slovačke narodne pjesmice: 
»Horela lipa, horela, 
Pod iiou panenka sedčla, 
Ked' na žu iskry padaly, 
Všeci mladenci plakali, 
Chyba ten jeden neplakal, 
Čo ju falešnč miloval.“ 
! Krasan je i 9. sonet iste ,Slavy deere“. 
2 Narodnie zpievanky. I. 430. 
