160 B. ŠULER, 
liepo slušati ,glas božji“ s krošnjaste lipe. — Po Istri je pone- 
stalo lipe, mjesto nje stoji pred crkvom ladonja (koprivić, Celtis 
australis); nego da su i ondje držali njekoć mnogo do lipe, po- 
tvrdjuje ime sela Lipe (blizu Rieke). Ovako se zove i jedno selo na 
Krasu. I. c. kr. konjušnica blizu Trsta zove se Lipica, a nedaleko 
od onud ima povelika dolina Lipovnik ; nu lipah neima više nit u 
Lipici, nit u Lipovniku. — Nisu bile lipe sadjene samo pred cr- 
kvami nego i drugdje, imenito na stajah, gdje jih i sada najviše 
ima." Još mi je moja babica kazivala: ,ko smo pasli jančke, smo 
se pod lipo sošli i 
tamo smo seli, 
žvižgali i peli.“ 
Nesta ovacah, nestade i stajah. — U samom gradu Trstu ima 
dan danas trg slovenski zvan ,lipica“, talijanski ,piazza della 
Lipsia“, tobož od grada Lipska (Leipzig); nu po svoj prilici je to 
ime dobio od kakve starinske lipe, koja je odprije ondje stajala“. 
Da su i Slovenci njekoć pod lipami viećali, to pokazuje evo ova 
narodna pjesma, u kojoj se taj slovenski običaj tja u Beč (Dunaj) 
prenosi, kao da je Beč slovenski grad.? 
»ram beli Dunaj mi stoji ; 
na Dunaji kaj se godi, 
me dobro poslušajte vi. 
Je v sredi mesta tratica, 
na trati raste (ipica, 
Dunaj hladi nje senčica. 
Pod senco miza rumena, 
okoli mize stoli pa, 
sedi na stolih gospoda, 
med njimi cesar govori: 
»Po moji misli se mi zdi, 
kraljestvu našim! glihe ni itd. 
(Korytko II. 23). 
Žarku ljubav Slovenca, kojom lipu grli, potvrdjuje i kranjski hi- 
storiograf Pavao Radić, pišuć : 
" Staja je mjesto, gdje ovce stoje i počivaju o podne (planduju) za 
ljetne vrućine, dakle naše plandište. 
* Isto vidimo u hrvatskih i srbskih narodnih pjesmah, u kojih se govori 
o Budimu i Carigradu kao da su domaći gradovi. 
