162 B. ŠULEK, 
lipa vrlo lasno razplodjuje; samo ima jednu osobinu, koja je već 
mnogoga prevarila. Lipovo sjeme treba odmah, čim dozri, (dakle 
već u jesen) u brazdu posijati i za pol palca zemljom zastrti. Sjeme 
posijano s proljeća neniče iste godine, nego ponajviše stoprv do 
godine — toga neznajuć misli gospodar, kad mu sjeme odmah ne- 
niče, da ga je izdalo, te prekopa zemlju, da drugo šta onamo po- 
sije. I pokle nikne sjeme, naraste stabaoce prve godine jedva za 
1 decimetar; nu poslije djika i šika vrlo živo u vis, uz to pako 
se razrasta, razgranjuje i razkrupnava više od svakoga drugoga 
našega drveta. Ako u jednoj brazdi poviše sjemenja nikne, ostavi 
ondje mlada stabaoca samo jedno 3 godine danah, onda jih pod 
jesen razsadi do 3 stope razdaleko jedno od drugoga. Ovdje jih 
ostavi dotle, dok nepoodrastu, te se onda presade onamo, gdje će 
vjekovati. 
Oborena ili posječena lipa tjera iz koriena, pa ju možeš pomla- 
diti, kad zagrneš zemljom stari panj, pokle je iz njega iztjerao 
dvoljetni izdanak : ovaj će iste godine pustiti korienje i malo po 
malo sasvim se uvriežiti. 
Lipa je osobito tvrda života: drugo drveće više putah boluje, 
pa od bolesti i gine; lipa nezna za nikakvu bolest, a niti bube joj 
nehude, samo lipov ušenac (Lindenschildlaus) zna ju kadšto oštetiti. 
Ovo će biti uzrok, da lipa živi dulje od ostalih naših drvetah, jer 
ona vjekvje i do 1000 godina kad se neošteti. ,Das hčehste Alter 
unter unsern Laubbiiumen scheint die Linde erreichen zu k&nnen, 
wie aus mehreren, geschichtlich denkwiwdigen Linden hervorgeht, 
deren es iibrigens viel mehr als beriihmter Eichen gibt, was jeden- 
falls dafir spricht, dass die Linde in friiheren Zeit viel mehr als 
die Fiche mit dem Volksgeiste verwachsen gewesen sein mag. Das 
Alter der bisher als die iilteste geltenden Linde von Chaille bei 
Melles in Frankreich soll (im J. 1863) 1196 Jahre betragen ha- 
ben“, (C. A. Rossmiissler, Der Wald, str. 368. 548.) — Zato će 
svaki rodoljub povladiti g. župniku M. Kučenjaku, koji mi piše: 
» Kamo sreće, da se i danas lipa, to sveto slavensko drvo, više goji, 
ako nikomu, a to barem našim hrvatskim pčelam za volju. Ja sam 
ljetos deset lipah zasadio.“ A presv. g. Drag. Svagelj, vlastelin u 
Cerju, odgovarajuć na pitanje, kakva je to stara lipa u njegovu 
dvoru — odpisa mi, da je ta lipa zbilja vrlo stara, kao što do- 
kazuje i njezino stablo, preko D stopah debelo. Nego prije mnogo 
godinah udari grom u lipu (što se inače vrlo riedko dogadja), te 
lipa iztruhli, i sad se može s jedne strane u nju uljezti — za pet 
