ZAŠTO SLAVENI POŠTUJU LIPU. 101 
ondje su i zapovjedi viših oblastih proglašivane i kazni dieljene. 
Samo kad ciča studen ili drugčije nepovoljno vrieme nije dopuštalo, 
obavljani su svi oblastni poslovi u občinskoj viećnici. 
Stranom zavedeni skitalicami, a stranom natjerani nečovječnim 
pritiskom vlasteoskih činovnikah digoše se Krašićani g. 1829. na 
svoju ozaljsku gospoštiju grofova Batthy4nyah i uzkratiše joj po- 
danke i posluh. 5 toga je mjeseca studenoga iste godine podžupan 
zagrebačke županije Henrik Mikšić s bataljunom Banovaca prot 
njim ovrhu vodio. Prekoračiv medju krašičke obćine pošalje Mikšić 
pod ,lipom“ sakupljenomu narodu glasnika: neka obćinari pošalju 
k njemu svoje pouzdanike, nebi li se nagodili, te bi se odustalo 
od ovrhe. Naoružan narod odgovori Mikšiću: ,Naše su pravice 
pod lipom; ako želi s nami ugovarati, neka dodje pod ,lipu na 
dokončak“. Nehoteći vodič ovrhe doči pod lipu razbiše se dogo- 
vori i narod se udari s vojskom, kojom sgodom pade 11 mrtvih i 
16 težko ranjenih. Koliko je i narod onom ovrhom postradao i go- 
tovo do gola bio svučen, nije nišia toliko žalio, koliko gubitak 
svoje lipe. Mikšić mišljaše, da će upornost Krašićanah za uviek slo- 
miti, kad jim posječe lipu, pod kojom su, kako oni s ponosom tvr- 
djahu, ,njihove pravice zakopane“. Bijaše tuj molbe i plača, sve 
badava: od rana jutra do kasno preko pć6dneva siekla su četiri 
krepka momka ovoga više stoljećah staroga čuvara krašičkih pra- 
vicah, dok se napokon pod oštrimi sjekirami nesvali. Pobjeditelj 
Nije bio s ovim triumfom zadovoljan, već je težkom kazni zaprietio 
onomu, tko bi se usudio na onome mjestu drugu lipu zasaditi. 
Dugo vremena bijaše ono mjesto pusto, te su samo truhle klupi na 
okolo stajale, s kojih je puk za crkvenih blagdanah sjetno pogle- 
dao na golemi panj, na kojem je nekoč njegova lipa rasla. Sad se 
već puk nije sastajao pod ,lipu“, nego je pozivan samo ,u klupi“. 
Nakon duže vremena, dok je stroga zabrana još u dobroj pameti 
bila, svanu nekoga jutra okolo staroga panja četiri tanke lipice 
noću zasadjene. Jošte živi starac, koji s ponosom pripovieda, kako 
se on s one četiri lipice plaho došuljao u klupi, te ih ondje tamne 
noći zasadio. Danas ove lipe već liepu sjenu bacaju, sviet se jošte 
sastaje onamo poslije službe božje na razgovor; ali viećanje, pro- 
glašivanje viših nalogah i poreznog utjerivanja —- to se već neo- 
bavlja pod ,lipom“ nego u obćinskom bureau-u.“ 
Valjda je bilo ko! nas mnogo takvih historijsko - znamenitih 
lipah, a ima jošt i sada dosta onakvih živih al niemih svjedokah 
