ZAŠTO POŠTUJU SLAVENI LIPU. 169 
bježe s kolima pod ovu lipu, ondje čekaju dok nejenja kiša, te 
dovezu suho sieno kuči, jer neće ni kaplja nanj; istom onda, kad 
je dažd davno minuo, počne se kišnica s lipova lišća polako ocje- 
djivati na tle. 
Kod podravskoga sela Sedlarice ima brdo Aršanj, a na vrhu mu 
panj stare lipe, koja se iz daleka vidila, te je od nje samo tjeme 
brda dobilo ime ,Lipice“. 
Ima jošte velikih i više manje starih lipah u Praputniku (selu 
nad Bakrom), u Sv. Petru i u Koruškoj (kraj Križevca), u Ogu- 
linu, u Novom gradu (kod Koprivnice), kod svetoga Šimuna (ne- 
daleko od Zagreba), u Lipovljanih, u Novoj Gradiški, Požegi (kod 
Bv. Ivana), Prvči, Kapeli (selu kod Brežacah), u Gradcu (kod 
Vrbovca), Jalžabetu i Biskupcu kod Varaždina, u Remetincu, 
Sisku, Otočcu, Jasenovcu, u Kravarskom itd., nu potanjeg opisa 
ondašnjih lipah nisam dobio. 
A sada da razgledamo njekoliko znamenitih lipah u drugih sla- 
venskih zemljah. U Bzencih u Moravskoj ima prastara lipa, na 
glasu radi svoje goleme krošnje od granah do 20 metarah du- 
gačkih, tako da u hladu ove lipe može do blizu jedna pukovina 
konjanikah stajati. Ovo je može biti najveća lipa austrijske mon- 
arkije. 
Izmedju starih českih lipah osobito su zanimive radi svoga 
čudnovatoga lišća one što jih ima nedaleko od Krumlova u Trno- 
voj iliti Zlatoj koruni (Goldenkron), kod ondašnjega samostana. 
List je u obične lipe kao naslikano srce i plosnat; a u trnovskih 
lipah je svaki listak savit i dolje pri petlji srastao, dakle kao ku- 
kuljica.! Kažu ljudi i pričaju, da su ove lipe imale takodjer plosnato 
lišće kao što i ostale, nego pokle su husite g. 1420. redovnike on- 
dašnjega samostana o lipovih granah objesili, od onda imaju te 
lipe na vjekovitu uspomenu toga žalostnoga dogodjaja onakvo 
lišće kao redovnička kukuljica. — U ostalom ima takvih lipah i 
drugdje, kamo Žižka nije dospio. 
U Slovačkoj bila je do nedavno u selu Bori ili Borovce (nitran- 
ske županije) tolika lipa, da je u njezino šuplje stablo 12 ljudih 
stati moglo, a u hladu njezine krošnje bilo je mjesta za 100 ko- 
o njanikah. Ovako pripovieda Mathias Belius (Matija Bel) u svom 
glasovitom djelu ,Notitia Hungariae novae“. Pars I. Tom. IV. 
pag. 493. Neznam živi li jošt ova lipa; nu svakako živi u istoj 
? Zato ju njemački zovu Kapuzenlinde. 
