172 B; ŠULEK, 
brani njega i konja mu:!' bit će dakle, da su i Slaveni lipu prilju- 
bili, ne samo od sentimentalnosti poradi njezine ljepote, nego da 
su tomu imali i praktičnih razlogah. Lipa je doista vrlo koristno 
drvo, ne samo tim što kuću štiti od sjevera i hladak daje kućanom, 
već se i svaka njezina čest odlikuje osobitom upotrebljivosti. 
Drvo je lipovo bielo ili crvenkasto bielo, mekano, lako, nije baš 
jedro, al opet odolieva crvotočini; lako se i brzo suši, a opet niti 
puca, niti se vitoperi (izmeće).. Poradi toga traže lipovinu stolari i 
tokari, a najviše drvorezci (Formschneider) i kipari, koji kipove 
svetacah i razpela najvole djeljati iz lipova drva. Baš i grobne 
križe najvolili su odprije graditi od lipovine, zato i pjeva Joachim 
Bielski (pjesnik XVI. vieka) u slavu Jakova Strusa: 
»Na grob mu wonna lipkie sieczeie, 
Wy ceni rycerze praporzec postawcie“. 
To će biti uzrok, zašto se je lipovina odprije zvala lignum san- 
ctum, zašto naš narod u Slavoniji vjeruje, da je Isukrst na lipovom 
križu bio razpet; to će biti vrelo slovenskoj poslovici ,držiš se kakor 
lipov bog“, pa i turskoj psovki ,krste lipovi!“ Buduć da je lipo- 
vina tanka a jednaka vlakna, godovi (Jahresringe) se na njoj slabo 
razabiru, pa se liepo svietli: zato se pokućtvo od lipovine puno 
cieni, najpače u Rusiji; buduć da se lipovina neciepa lasno uzduž 
vlakna (kao što n. pr. jelovo drvo), pa se opet lasno struže i djelja, 
a kad se moči u primjerenom močilu prima boju ebenovine i ma- 
hagonovine: zato rabi rezbarom, te se i žlice, lopate, kopanje itd. 
od nje djeljaju. Buduć da se neizmeće i nevitoperi, nego uviek 
ostaje ravna, poradi toga se od nje prave daščice za mjerničke 
stolove i za crtanje, dapače i ploče za stolove; jer kako lipa zna 
odebljati, pile se od takva krupna stabla i tri puta širje daske od 
običnih, te se može od jedine takve daske velik stol sagraditi.? 
! Dem Araber galt immer die Palme als die werthvollste Gabe Gottes, 
ein Geschenk das er eigentlich nur dem Moslim und den Lindern des 
Islams verliehen habe. Im Sehatten der Palmen, am Rande eines fliessenden 
Wassers zu ruhen, galt dem Orientalen immer als der hochste Genuss“. 
A. Kremer Ausland, 1875, str. 70. 
* Do takvih stolova od lipovine drže osobito Slovaci, kao što svjedoči 
njihova narodna pjesma: 
»Nepuojdem, šuhajko, nepuojdem za teba, 
Vet ty nemaš stola z lipovćho dreva ; 
Tvoj stolik jedlovy, na njom obrus čierny, 
A na tom obruse len chlebik ovseny““. 
Kollar primjećuje: ,Nejen stoly, ale i jina natadi a nastroje Slavove 
