186 B ŠULEK, 
beržkomu, podupiranomu od poljskoga vladaoca Boleslava, te je 
svojim blagim, doista apostolskim  propoviedanjem' privolio Po- 
morce, da su se pokrstili: godine 1124. na Vidov dan dodje do 
grada Pirica, gdje se je bio baš narod sakupio na njekakvu na- 
rodnu svetkovinu. Oto i njegovi pomoćnici stanu ga nagovarati, da 
se okani svojih poganskih kipovah i da se obrati jedinomu bogu, 
što jim i za rukom podje: narod se obrati vjeri Kristovoj i oni 
krstiše mnogo tisučćah izvor-vodom izviručćom kod onoga grada. 
Poradi toga bude to vrelo prozvano ,svetim vrelom“. Pa što ura- 
diše pomorski Slaveni da ovjekovječe uspomenu toga veleznameni- 
toga dogodjaja? — Posadiše oko toga vrela četiri /ipe.? Nije li ovo 
očit dokaz, kako su već stari Slaveni ljubili lipu, kad nisu znali 
dičnijega spomenika svomu pokrštenju nego što je ovo slaven- 
sko drvo? 
Godine 1824 proslaviše u Piricu vrlo svečano osamstogodišnjicu 
svoga obraćenja na vjeru kršćansku, te je pokojni pruski kralj 
f). Sem spada tudi gr. Aezroc in lat. lepiđdus. Izraz za pomen glede slo- 
vanščine je porad tega jako zanimiv, ker lehko iz njega sklepamo, da so 
stari Slovani iz lipovega lubja baš delali nekako vezila, da ne rečem vrvi, 
kakor mi denes iz prediva. Slovani bili tudi dobri bučelarji, nekako na- 
ravno k tomu pripravljeni , tim je tudi nekaj njihovo priljubljeno drevo 
— lipa precej pripomoglo. Tako je tedaj staroslovansko bučelarstvo že 
v nekej zvezi z lipo. Sicer so nekteri nemški preiskovatelji hoteli dokazati 
da so se bučelarstva Slovani še le od Nemeev učili. Ali ravno nasprotno je 
resnično. Bučelarstvo so ravno tako Slovani poznali pred Germanci, kakor 
poljedjelstvo, se vi da primitivno. Dokaz temu so osobito arabski pisatelji 
in dalje tudi lingvistično starinarstvo, kar dalje izvajati tu ni prostora. — 
Da so dalje Slovani rabili lipov cvet tudi za zdravniške potrebe, si smemo 
barem misliti, ako tudi ne lehko dokazati. Ni ga bilo tedaj na prvotnem 
territoriji slovanskem drevesa, ki bit bilo onako koristno kakor lipa, in za- 
rad tega, kakor tudi ki je ondi to drevć v takej obilici raslo, smemo 
sklepati, da je res bila lipa ono drevo, koje je bilo Slovanom nad vsemi 
druzimi priljubljeno ter čestito. 
' »Otto biskup Bambersky, bez odporu jeden z nejvznešenčjšich apo- 
štoluv narodiiv slovanskyeh“ — zove ga Safafik (Starožitnosti Slovan- 
ske str. 745). 
* Am 15. Juni 1124. taufte Otto zuerst in Pyritz mehrere Tausend 
Heiden, wovon sich an diesem Orte noch ein ehrwiirdiges Denkmal 
erhalten hat. Nahe bei der Altstadt befindet sich eine mineralisehe Quelle, 
aus der Otto die Heiden getanft haben soll und die desshalb noch jetzt 
der heilige oder Ottobrunnen heisst. Das christliche Alterthum hat diese 
Begebenheit durch ein einfaches Erinnerungszeichen unvergesslich zu 
machen gesucht, indem noch jetzt vier Linden den Brunnen umgeben 
die ein hohes Alter verrathen (Allgemeine Kirehenzeitung 1829. Nr. 24). 
