192 ST. NOVAKOVIĆ, 
iz Rima donio.! Ne bi valjda teško bilo pronači, kakva je upravo 
bila ta kruna, pošto ne će biti nemogućno saznati, kakve su krune 
rimske pape slale onima koji bi ih od njih tražili. Dovoljno dakle, 
da kao instrumenat krunidbe za Stefana Prvovjenčanoga ostaje 
ERHBIJb, GTEOXAVOG, COFONA. 
Dušanovo krunisanje pominje se na više mjesta, ali ne tako od- 
regjenim riječima. O njem imamo spomena u samim pismima Du- 
šanovim. Tako u pogovoru zakoniku, koji je po Rakovačkom ru- 
kopisu u Cpć. abr. 1828. IV. štampan, a koji sam ja u svom iz- 
danju Dušanova zakonika na str. XXIII—>XXVI na novo štampao, 
Dušan opisuje svoje krunisanje ovim riječima : u poromun zapo 
UHMb OKENIJEMb JAPCKHMNH KENYAH EbiXh NA IJAPCTEO Bh NETO 
«SONJ. o MECEJA ANpHVA DA. BbNh OBROKENHKH H OMNOTO CRETIH HO pa- 
MOCTUGIH = OPAZAHHKH O KRCKB-CENIH — MpHCTOBA = BTATOCNOKENICMH HP pSKOIO 
NpeocgemTennaro narpinpxa Koanikix u RBCEMH ApNiEpPEH CREOPAN CPBECKATO, 
TOFOZKAE BNITOCNOKENIEME HP PBKOIO  NPEOCBEHITENATO  NATANAPNA — SIBTAP- 
CKATO KYph = ČVUEONA, HP OKBCEMH ZPNIEPEU  CHBOPA  BTIATAPCKATO, HPMOH- 
TKAMH GC HP GRATOCIOKENIEMH  BbCEYRCTNATO  NHKI  CRETME FOpH = A6&ONI, 
NpOTOMA [KE HP KCEMH HTBMENH HP KRCEMH CTAPIJE CBGOPA CRETOFOpCKATO 
HAY€ H OTK OIPNIEPEI NPECTONA TPRYKATO HP KRRCETO CRBOPI, HGE HZRONNIME 
Q une wapcrkosaru. U pismu od 1349, kojim Dušan daje zemlje 
manastiru Bogorodičinom u Arhiljevici (Mon. Serb. UXXV) u po- 
četku pisma pominje Stefana Nemanju kao osnovaoca države srp- 
ske, — što on čini na više mjesta u pismima darovnim, kojih je 
poslije krunisanja na carstvo i tijem povodom mnogo izdao, — pa 
govori: erome (t. j. Nemanjinom) MONMHTBOIO H NOMOITIHIO CNOJOBAb- 
IHOV CE GBITH  CBHACIUBANNKOV O TOVO  NOBPBINMH  UEIOMB O MUK, 1 Ph BO 
MOV GRAAPOKEPNONOV H GBOTOMb NOCTAKNICHBNOMOV HApOV 
Credanov,  OBNOKIRIOMOV PREH HApPRCKREH KRNBIJE CPREH- 
CKOH HP HOMOpCKOH ZEMNI. 
Vidi se dakle jasno, kako je Dušan krunisan; on nije imao ni- 
kakvu krunu sa strane, on se zacario samostalno blagoslovom svega 
duhovnoga zbora onih zemalja, koje je pod svojom vlašću držao. 
Pa dokle Domentijan govori prosto o vijencu, dodajući mu samo 
epitet sveti, u Dušana na oba mjesta se pominje vijenac carski; 
na drugom još prvi vijenac carski, kao da hoće time naročito 
1 Uporedi o tome i zapadne izvore od dr. F. Račkoga u Starinama 
VI, 53 i od I. Ruvarca u Javoru za 1876, br. 5. Dogagjaj što je 
srpska kruna iz Rima, valja objašnjavati čisto političnim razlozima, koje 
je lako naći. 
