VIJENAO I DIJADIMA. 193 
da napomene razliku megju carskim i kraljevskim vijencem. Uroš, 
sin Dušanov, koji se, kako se vidi iz njegova gore spomenutog 
pisma, takogje vjenčao na carstvo kao našljedni car, pominje 
BEtbub HapcTRIH, za koji veli da ga je BhCIpHIEIb AHNJH- 
Mo. Uroš dakle dodaje još nešto, što nam i u stvari napominje 
razliku, koja se pri gornjim riječima slutiti može. Kad se sad upo- 
redno s ovijem mjestima uzme na oko ono što ima u Teodosija o 
krunisanju Stefana prvovjenčanoga, jedva se može sumnjati, da je 
ondje Stefanu prvovjenčanom pripisana nekakva carska krunidbena 
ceremonija XIV vijeka. I u njega je BENhUb WapbcTRIA kao j 
u ovih mjesta XIV vijeka, pa u njega se još kao znaci carstva 
pominju bagrenica i biserni pojas. Da | se u tome dvome i u de- 
jadimi, koja se riječ, kako vidjesmo, u nas pominje izključno pri 
caru Urošu, ne sastoji ova razlika megju krunisanjem kraljevskim 
i carskim, koje nam je po opisima očevidno različno, a na koje 
kao da upućuje Dušan ? 
Da na ovo odgovor i objašnjenje dobijemo, potrebno je posegnuti 
u starine vizantijskoga dvora, jer je, kao što je već poznato, upliv 
Vizantije na naš javni život, naročito u XIV vijeku, veoma silan 
bio. Šta vele dakle vizantijski spomenici ? 
Mnogozaslužni za starine vizantijske Ducange u svome Glossa- 
rium ad scriptores mediae et infimae graecitatis' pod oreozvog evo 
šta veli o tome simbolu državne vlasti: oreoavoc recentioribus 
Graecis non semper sumitur pro diademate augustali, et pro quavis 
corona: sed interdum pro serto aureo, quo caput cingebant qui infra 
dignitatem imperatoriam erant. Nam imperatoris et augustarum eo- 
ronas oreuuwara vocabant, caeterorum vero, quibus jus etiam erat 
coronae, gregxvovw;, — pa pošto navodi u potvrdu primjere iz vi- 
zantijskih pisaca, nastavlja dalje: et ex Anna Comnena lib. 3. 
Alexiad. pag. 18, quo loco deseribit, ut Alexius parens fratrem natu 
majorem Isaacium nova, et a se, tum primum inventa, Sebastocra- 
toris dignitate et ut circulo aureo, quem greoxvov, ut imperatoriam 
coronam, čiždnua« vocat, donaverit.? Isti pisac piše pod dižonua ovo: 
čižanua sequioribus saeculis aliud fuit a fascia illa regali, qua caput 
cingebant Imperatores. — Est igitur diadema fascia illa latior, qua 
! Ja se služim izdanjem Lugduni 1688. 
* Biće da je negdje iz tijeh vremena uzrokom može biti novih ,,var- 
varskih“ kraljeva i počelo to razlikovanj“. Konst. Porfirogenet u «vome 
djelu de ceremoniis aulae byzantinae na mjestu gdje opisuje svečanost 
krunisanja, ne pominje dijadimu. 
REKINA CSLIIL 13 
