OB OPTICI MARKANTUNA DE DOMINIS. 197 
pomagao krčiti put današnjemu napredku u optici, treba da znamo: 
1) u kakovu stanju bijaše optika Markantunove dobe; pa pošto 
je on poznavanje ove nauke ponajviše sakupio oko tumačenja duge 
— vrhunca njegove optike, valja mi iztaknuti: 2) kako se tumači 
pojav duge prema današnjemu razvitku, a kako ga razlagaše Mar- 
kantun prema stanju tadašnje optike. Razumije se, da ove tri točke 
mogu samo u toliko razviti, u koliko mi upravo ovakovoj razpravi 
odmjeren prostor dopušta 
Kao što sve nauke tako je zapela srednjega vieka i optika te 
se do 17. stoljeća nije pomakla s onoga mjesta, gdje su ju stari 
Grci ostavili. Velim Grci, jer Rimljani nisu exaktnih znanosti dalje 
pomakli s one točke, gdje su ih od Grka preuzeli. Ako uzmemo 
listati Euklida i Archimeda, naći ćemo u njih one teorije ob optici, 
kojih se držahu ljudi nauke cieloga srednjega vieka. Tih ,propo- 
«sitiah“, kako su ove teorije ono doba nazivali, nije da kako bilo mnogo. 
Svjetlo se širi pravci. Na ovoj propoziciji osniva se sjena i nauk 
o perspektivi. Udariv svjetla zraka o gladku površinu odbije se od 
nje istim kutom, kojim je o nju bila i udarila. Dakle kut doraznik 
jednak s kutom odraznikom. I lamanje svjetla bijaše starim po- 
znato. Već Archimed opazi, da se prsten, koj nevidiš s dna prazne 
posude, vidi ako posudu vodom napuniš. Pojav, koj se, kako je po- 
nato, samo lamanjem svjetla tumači. Ali poznavanje svih zakona 
bijaše nejasno i nepodpuno, inače si nemožemo protumačiti, kako 
nebi bili opazili i kušali razjasniti, kako se u prozračnih izbočitih 
stvarih vidjeni predmeti povećavaju. Astronom Ptolomej je i u op- 
tici jasnije vidio nego njegovi suvremenici. On ne samo da je u 
svojoj optici prikupio jasnije pojmove starih Grka, nego je ovu 
nauku i svojimi dodatci popuniti radio. On je lamanje svjetla umnim 
načinom uporavio u astronomiji, dočim je u lamanju polagao uzrok, 
što se zviezde na nebu na drugom mjestu vide, nego gdje u istinu 
jesu. Po njegovu tumačenju imade iznad zraka, koj našu zemlju 
poput šuplje kruglje okružuje, u svemiru eter, iz kojega svjetlo 
dolazi u zrak te se ovdje k okomici lamlje, s česa dolazi pojav 
astronomičkoga lamanja. Tim je dakle jasnije shvatio ovaj pojav 
nego 17. stoljeća kašnje živući Tycho Brahe, koj je astronomičko 
lamanje pripisivao naprosto atmosferičkim hlapovom i nesluteći o 
lamanju. Dapače Ptolomej je izračunao koliko iznose različiti ku- 
tovi, pod kojimi se svjetlo lamlje u staklu i vodi te je prema tomu 
