198 J. TORBAR, 
i tablice sastavio; ali je opet tvrdio, da je kut loma uviek manji 
od kuta doraza te da su kutovi, kojimi svjetlo udara u sredstvo i 
kojimi se lamlje uviek razmjerni, što se protivi zakonom današnje 
optike. 
Arapi su srednjega vieka jasnimi pojmovi o fizikalnih i optičkih 
pojavih u mnogom nadkrilili (Grke i Rimljane, pak i istoga Pto- 
lomeja. Alhazen je podpunije shvatio zakon o lamanju svjetla te je 
proti Ptolomeju uztvrdio, da kutovi loma nijesu razmjerni kutom 
doraza. 
Govoreći o nauci srednjega vieka nemožemo govoriti o razvitku 
niti napredku već samo o stanju nauke. O nauci fizike valja pri- 
znati, da ju je osim arapske škole jošte najjasnije shvaćao Ptolo- 
mej; s toga se nemožemo dosta načuditi, da je ovaj morao ustupiti 
mjesto Aristotelu, koj je, premda mnogo lošiji u fizici od njega, 
ipak cieloga srednjega vieka blizu do 17. stoljeća svojim ugledom 
svaki napredak u ovoj nauci priečio. Stvar sama zahtieva da na- 
pomenem, zašto da je i u exaktnoj nauci Aristotel toliko vjekova 
gospodstvo održao. 
Ako ob ikojoj to valja o nauci fizike primjetba, da njoj neima 
napredka s gola teoretičkoga razmatranja: ovdje treba da opažanja 
i pokusi s teoretičkim razlaganjem idu upored. Na ovaj velevažni 
momenat nijesu se srednjega vieka osvrtali. One dobe smatrahu 
formalni dio znanosti, ciglo umovanje, dovoljnim i cjelovitim izvo- 
rom svemu ljudskomu znanju. Hoćeš li da proučiš zakone čovječjega 
mišljenja, njegove pravne, religiozne ili državne odnošaje; hoćeš li 
da protumačiš pojave prirode na zemlji i na nebu: svemu tomu je 
bila dovoljna logika, dialektika i metafizika. Cemu mučiti se opa- 
žanjem 1 tratiti vrieme pokušavanjem, kad se to sve dade iz uni- 
verzalne znanosti slogizmi izvesti. Prema tomu nije čudo, da je 
Aristotel, kojemu se nemože poreći da je bio majstor u logici, bio 
gotovo 117 viekova neoboriv autoritet za sve znanosti — a njegova 
filozofija — filozofija skolastička, bijaše canon, na koj su se na svih 
evropejskih visokih školah učenjaci, tražeći lovor-vienac nauke, za- 
klinjati morali. Obćenite svakoga realnoga sadržaja prazne rieči, 
koje je svaki tumač prema subtilnim distinkcijam drugačije shvatio, 
ali svaki Aristotelovu misao nutri nači htio, rigorozna sistemizacija 
i šematizacija, a sve to skopčano sitničarskom argumentacijom — 
to nam je tiesni okvir, u koj su se nauke srednjega vieka sabijale. 
Kako se može u ovom okviru tražiti razvitak fizike — znanosti, 
koja se kreće izvan tiesnih granica formalnih argumentacija na 
