OB OPTICI MARKANTUNA DE DOMINIS. 199 
na realnoj podlozi prirode. S toga one dobe niti neima druge fizike, 
već nekoliko propozicija, pitanja i sentencija, na koje se suhopar- 
nimi skolastičnimi silogizmi odgovara. Takva fizika je n. p. liber 
sententiarum Petra Lombarda parižkoga biskupa, koje djelo je izišlo 
12. stoljeća te bilo dugo vremena neoboriv ugled kod učenih dis- 
puta i diskusija. (Tumačeći u ovom djelu ono mjesto sv. pisma 
gdje se veli: ,i rastavi vodu pod svodom od vode nad svodom“, 
veli da je ova voda nad svodom ona čvrsta kristalna masa, u kojoj 
su zviezde učvršćene.') U obće, ako proučimo Aristotelove libros 
physicorum, de coelo, meteorologiju itd., gdje se govori o najza- 
nimivijih pojavih prirode, nećemo naći zdrave misli, kojom bi se 
izražavao realan pojam tumačenih pojava. Sve tumačenje kreće se 
u abstraktnih izražajih, iz kojih, premda subtilnom dialektikom sve- 
zanih, nemožeš izvaditi stvarne jezgre. S toga Aristotela u ovom 
pogledu veoma dobro ocjenjuje Franciscus Bacon, pisac 16. stoljeća 
veleći u glasovitom djelu ,novum organum“ o njem: ,On je filozof 
one ruke, koji mnogo načine iz mala, tako da je osnov izkustva 
pretiesan. On je prirodnu filozofiju (fiziku) skvario svojom logikom 
te je sastavio sviet iz svojih kategorijah. On je znao razlikovati 
izmedju gusta i riedka, s česa stvari više ili manje prostora za- 
preme, suhoparnim razlikovanjem medju ,aktom i potencijom“. 
On je naznačio svakoj vrsti tjelesa posebnu vrst gibanja tako, 
da ako dobiju koje drugo gibanje, mora da ga dobiju od kakova 
vanjskoga izvora; naložio je prirodi mnogo zakona po svojoj vo- 
lji, baveći se svuda više kako bi mogao umah odgovoriti i pozi- 
tivno uztvrditi, nego kako bi imao shvatiti različitost prirode“. 
To se osobito jasno vidi iz prispodobe njegove s drugimi filoso- 
fijami, koje su u Grčkoj učili. Jer proučiv Anaxagorove homoio- 
merie, Leucipove i Democritove atome, Parmenidovo nebo i zemlju, 
Empedoklevu ljubav i mržnju, Heraclitovu vatru — u svakoga od 
ovih filosofa mogao bi naći tragova zdrava mišljenja, nešto izku- 
stva, naravi i stvarna svieta, dočim u Aristotelovoj fizici neima u 
obće drugo do logičkih izraza. . . . Niti se nevalja zavesti onimi 
mjesti, gdje u knjizi ,de animalibus“ i njegovih problemih govori 
o pokusih. On je već unapried svoju misao udesio, a nije nastojao 
da svoje tvrdnje i axiome izkustvom potvrdi, već pošto je svoj si- 
stem prema svrjoj volji postavio, tek onda je potražio izkustvo te 
ga svojemu sistemu podredio: tako da jeu ovom pogledu više po- 
1 Whewell history of induetive sciences Vol. 1. pg. 242. 
