OB OPTICI MARKANTUNA DE DOMINIS 203 
svoj posebni lomni exponent, koj zakon se izražava, kako je iz 

optike poznato: =n, gdje je t kut doraza, 7 kut loma, 
sin. r 
a n lomni exponent. Tumačeći odnošaj kuta doraznoga napram 
lomnomu tvrdi doduše pravo, da zraka prelazeći iz rjedjega u 
gušće sredstvo čini uviek lomni kut manji nego što je dorazni, 
nemože si ipak razjasniti ndnošaj različitih doraznih i pripadajućih 
jim lomnih kutova; naročito zašto uz dorazni kut od 0% mora da 
bude i lomni kut 0% To se moglo protumačiti samo odkrivenim 
po Descartesu zakonom o sinusih doraznoga i lomnoga kuta. Točno 
u ostalom uporavlja zakone lamanja na stakla dubna i izbočita. 
Mnogo se de Dominis u svojoj optici bavi okom, — Oko kao najsa- 
vršenija optička sprava zanimalo je od najstarijih vremena ljude, 
koji su se prirodom i njezinimi pojavi bavali. Srednjega vieka 
valjaše i u oftalmologiji Aristotelov ugled. Neodvisnije i u ovom 
pogledu bijahu arapski učenjaci, od kojih je već napomenuti Alha- 
sen u koliko znademo prvi opisao oko s fiziologičkoga i optičkoga 
gledišta. I Markantun kušaše u svojoj optici oko i pojav vida pro- 
tumačiti. Naravski Ja se u njegovu tumačenju zdrave s krivimi 
misli križaju i većinom prihvatio je kriva _ mnienja od Aristotela, 
Alhasena i Vitelia. Istina da gdješto njihova kriva mnienja pobija, 
ali i sam zalazi na stranputice. Tomu se nevalja niti čuditi; zna- 
jući na kako nizku stepenu razvitka stajaše ono doba fiziologija 1 
anatomija. Bez ovoga dvojega nemožeš poznavati nutarnju uredbu 
oka, a bez ovakova poznavanja badava ćeš kušati protumačiti po- 
jav vida. I Markantun dao se vladajućim ono doba mnienjem za- 
vesti, da se akt vidjenja obavi u prednjoj strani oka, upravo u 
očnoj lečki, koju on pupilom zove. ,Organ vida. veli cap. III, 
u životinje je doduše cielo oko, al ipak pravo vidjenje postane u 
samoj pupili, t. j. ledčastoj ili staklastoj tekućini; tako misle u 
obće filosofi i liečnici, i to punim pravom, jer ako je zenica ozlie- 
djena, pa makar ostala odielca i tekućine u oku pak i isti vidni 
živci budu posve zdravi, vid je ipak zapriečen.“ Ova je tvrdnja, 
kao što je poznato, sasvim protivna današnjemu nauku uslied ko- 
jega se glavni akt vida obavi upravo na vidnih živcih straga u 
oku tako, da se okom može vidjeti — ako i ne jasno i podpu- 
noma — ako lečka, t. j. Markantunova zenica i nebi bila zdrava, 
pače ako je nebi niti bilo, samo ako je koža rožnica prozračna i 
vidni živci zdravi. Posljedica ove prve bijaše druga zabluda, gdje 
naime de Dominis tvrdi, da se zrake u oku nemogu lamati, do- 
