216 J. TORBAR, 
izmedju glavne i drugotne duge neima tolike razlike, da izmedju 
njih nebi moglo biti jošte drugih kao prielaznih duga, da dakle 
nebi moglo biti 
jošte barem treće S 
i četvrte duge, 
nemože se tražiti 
u samu raspu Se 
svjetla razlog, za- 
što da se nevide 
nego samo dvje 
duge. Pravi raz 
log tomu leži u 
pravcu, kojim se 
ostale duge proji- ' 
ciraju. Jer ako k 
tražimo smjer, ah. 
kojim izlaze zrake iz kapi poslije trokratnoga, četverokratnoga itd. 
odraza (vidi lik 1. i 2.), opazit ćemo, da se ovimi smjerovi iz- 
lazeće zrake duge tako projiciraju na nebu, da ih čovjek nemože 
više vidjeti. Tekar peta duga pala bi takovim smjerom, da bi ju 
čovjek mogao vidjeti, ali poslije petoga odraza postane svjetlo ras- 
pom u istinu tako slabo, da se odraženim zrakam svaki trag 
na nebu izgubi. Uzamši na prim. m =, bit će vrtnja v = 316", 
a zam = 4, v = 402, dakle će izlaziti zrake pale one na kap 
iznad ili izpod normalne zrake, na istoj strani neba, gdje no sunce 
sjaje. Čovjek bi se dakle morao obratiti licem prama suncu, a 
izmedju njegova oka i sunca morao bi dažd padati. Ali u ovom 
slučaju izgubile bi se projicirane na nebu zrake u sunčanom svjetlu, 
dakle ih čovjek nebi mogao vidjeti. Uzmemo li m == 5 te zrake 
padaju izpod normalne zrake, bit će vrtnja v == 485" dakle 
cio obod više 129% U ovom slučaju mogao bi čovjek, ledjima 
suncu obraćen vidjeti dugu, jer pada na zgodnom mjestu neba; 
nu poslije petoga odraza je svjetlo, kako već rekosmo, tako slabo, 
da mu svakoga traga nestane. 
Pristupajući Markantun tumačenju duge razlikuje po tadašnjem 
školastičnom običaju u pojava materiju i formu; ona mu je vapor 
roridus et stillans — dakle vlaga kapljevinom pretvorena, a ova 
sunčano ili mjesečno svjetlo. De Dominis uzimlje najprije one po- 
bijati, koji tvrde, da duga postaje samo s odbijanih s izbočite po- 
vršine kapljica sunčanih zraka te tvrdi, da se sa spoljašne izbočite 

