12 Č. MIJATOVIO, 
nit svoj. Strava od Turaka zavladala je dvorovima i kolibama 
hrišćanskim. Po katoličkim zemljama svaki dan u podne zvučala 
su zvona sa crkvenih kula pozivljuć narod da se Bogu pomoli, 
da hrišćanima protivu Turaka na pomoći bude. Opasnost od 
Turaka, a s time i pitanje kako da se toj opasnosti doskoči, bilo 
je predmet svakidašnje brige i političarima i gradjanima. Rimske 
su ga pape neumorno pokretale i katoličko svećenstvo živo pri- 
hvatalo. U takvim prilikama prirodno je da se s velikom žudnjom 
tražilo na čitanje sve ono, što je htjelo da pokaže, kako je što u 
Turaka i naročito u čemu je tajna njihovih pobjeda. 
Na svu priliku djelovala je prilično i reklama, da je djela ona pi- 
sao čovjek, ,koji je 13 godina proveo u turskom robstvu, dva mje- 
geca išao u lancima okovan i sedam puta bivao preprodavan kao rob“. 
Ali osim ova dva momenta, koja baš sad napomenuh, ja se usu- 
djujem da tvrdim, da je osnova popularnosti Georgijevićevoj u sa- 
mim unutrašnjim vrlinama spisa njegovih. 
Prije svega on je za svoje vrijeme originalan u samom načinu ka- 
zivanja. On je prost, izbjegava težnju da pravi efekte vještačkim 
načinima, ne razmeće se klasičkim znanjem ni biblijskim arabes- 
kama. Govorim ovo, što su učeni suvremenici njegovi jako voljeli, 
da svoje spise obilato prošaraju dokazima svoje klasičke ili biblij- 
ske načitanosti. Od Leonida, 'Vemistokala, Darija, Mitridata, Pir- 
hova i Hanibala ne možete da vidite suvremenoga Sulejmana i nje- 
gove Ibrahime i Mustafe. Od citata iz Isaije i Davida ne mo- 
žete da vidite Muhameda. Uzmite samo radi primjera pa upo- 
redite Exhortatio_Reverendissimi cardinalis  Nicaene (Besariona) 
ad illustrissimos inclytosque Italiae Principes contra Turcas (Romae 
159351) sa Georgijevićevom Exhortatio contra Turcas! Tamo sve 
kipti od ritorskih figura i od iscifranoga okvira jedva vidite sliku. 
U Georgijevića je vedra prostota, čistota i jasnost. On bi mogao 
s pravom da uzme za svoje moto ono, što u predgovoru k rimskom 
izdanju sam o sebi veli, da je pisao: breviter ae fideliter. Prostotu 
svoga stila on osjeća, i prema ukusu ondašnjeg vremena siromah 
smatra je za mahnu. U pogovoru k rimskom izdanju on moli či- 
taoca da ga izvini, što se njegovo pisanje ne odlikuje ni ,elegan- 
cijom ni elokvencijom“, jer ,ja sam“, veli, ,veliki dio moga vre- 
mena proveo ne u učenju nauka i liepih vještina nego radeći te- 
žačke poslove u Turaka“. 
Ne griešeći afektacijom visoke učenosti, Georgijević je dosta sre- 
čno izbjegao i jednu drugu antipodnu mahnu suvremenih pisaca. 
