BART(LOMIJE GEORGTEVIĆ, 111 
U rimskom izdanju ima još i cio simbol vjere: Viruyu Bozi vo- 
tezu (tako!) semoghuciem  stvoriteliu neba i zemlie itd.; i na po- 
sljetku i brojevi od jedan do deset, sve desetine do stotine, i tisuća, 
koju Georgijević piše: ,tusucia“. No ni ovoga nema u poznijim 
izdanjima. 
Na kraju svega toga Georgijević se obraća čitaocu izjavom u 
kojoj kaže: nČinilo mi se, dragi čitaoče, da će dobro biti, da ne- 
kolike rieči slovenske dodam, da vidiš, da se slovenski govor raz- 
likuje od persijskog, kojim se Turci služe. I još valja da znaš, da 
k onima, koji ovim jezikom govore, treba pribrojati: Hrvatsku, 
Dalmaciju, Rusiju, Vlašku, Srbiju, Češku i Poljsku, koje se zemlje 
zbog udaljenosti krajeva u nekim riečima i u izgovaranju u neko- 
liko i razlikuju, kao što se Italijanci razlikuju od Španaca, Niemci 
od Flandraca. Neka ti dalje ne ostane nepoznato, da se Ruteni i 
Srbi ovim jezikom služe i pri bogosluženju. Ovi imaju 34 slova, 
koja nijesu mnogo različna od grčkih. Tako je i u Hrvata, samo 
što se njihova slova mnogo razlikuju od onih oblikom, premda 
su brojem i glasovima kao i ona. Upravo nama nije mogućno da 
latinskim slovima pravi izgovor njihovih rieči obilježimo. I Turci 
se služe ovim jezikom na dvoru svoga cara, kao i na krajinama 
slovenskim.“ 
Čini mi se da je vrlo jasna težnja Georgijevićeva, da rieči ispiše 
onako, kako se govore, i još onako kako bi se nacrtao ritam ciele 
rečenice. Osjećao je ulogu, koju akcenat ima u našem govoru, i 
rekao bih, daje s obzirom nanj po neke rieči spajao u jedno (koiessi, 
kazuimi, takoti, zemliessam itd.) Da nije bio ni sam zadovoljan 
načinom, kako je po gdjekoje glasove pisao, vidi se iz njegove iz- 
jave, koja i ako je nešto malo komična u svome uvodu, ipak je u 
svojoj cjelini zanimljiva, a onim svojim tvrdjenjem na završetku 
upravo značajna. 
Za političare je od daleko većeg interesa Georgijevičeva Frhor- 
tatio contra Turcas. To je diskusija jednoga od najznatnijih poli- 
tičkih pitanja, koje već od četiri vieka zanima Evropu. To je ni 
manje ni više već diskusija istočnog pitanja u šesnaestome  vieku. 
Ovaj bi spis Georgijevičev bio zanas značajan i onda, kad u njemu 
ne bi ništa drugo bilo, do priedloga o progonstvu Turaka iz Ev- 
rope, i napomene o mogučnoj podieli njihovih zemalja medju evrop- 
ske države. Ali Georgijević je uzeo da odgovori i na jedno pred- 
hodno pitanje: ,Za što se već do tada Turci prognali nijesu?“ Upravo 
najveća njegova zasluga i leži u odgovoru na ovo predhodno pita- 
