BARTOLOMIJE GEO RGIJEVIĆ. 121 
ge oni sami (Turci) okrenu u bjegstvo. U ostalom Turci osim šlema 
i štita druge obrane i nemaju, i većina ih ide gola“. 
Georgijević se na kraju ovoga svoga spisa upušta malo i u po- 
litiku budućnosti. Kad se Turci jednom prognaju iz Evrope našim 
mačem (,kao što i sama njihova proroštva predskazuju“), ili se 
obrate u vjeru katoličku : ko bi se još tada sumnjati mogao, da bi 
se ,car Hrišćanin“ krunisao i krunom  carigradskom i krunom 
rimskom?! Kralj rimski (Ferdinando austrijski) povratio bi sebi 
Ugarsku i Trakiju, kralj francuski uzeo bi Malu Aziju, Englezi, 
Skotlandezi i Portugalci zauzeli bi Egipat, Španci bi zavladali 
Afrikom, Italijanci ostalim pribrežjem sredizemnoga mora itd. Osim 
svega, papa bi u tom slučaju postao ,totius orbis gentium pastor 
maximus“. 
U prvome izdanju ove politične brošure, koje je posvećeno bilo 
nadvojvodi Maksimilijanu, ondje gdje je rieč kako bi se ujedinjenjem 
evropskih vladalaca Turci na sigurno iz Evrope prognali, Georgi- 
jević dodaje, ,da bi se na Svu priliku takome savezu pridružili i 
knezovi Moskovije“*. U poznijim izdanjima toga mjesta nema. Na 
svaki način stoji to, da je jedan Jugoslovenin još u prvoj polovini 
XVI vieka, — dok u Evropi niko nije ni mislio o malenoj državi 
na dalekom istoku, koja se ni od svojih tatarskih ugnjetača kako 
treba još oslobodila nije bila, — Rusiji namjenjivao ulogu pri rje- 
šavanju istočnoga pitanja. I to je jedan od mnogih dokaza, kako 
je duboko i daleko prodirao pogled Bartolomeja (GGeorgijevića, koga 
smo mi po gotovu i zaboravili a kojim bi srpsko-brvatski narod 
imao doista za što da se ponosi. 
Biograd, svršetkom Avgusta 1877. 
