128 L. GEITLER, 
čercha (id.). Sasvim drugi korien je pako kpmy-uru (contorquere). 
(O parasit. sibilantih S. 3. br. 9). 
20. wyam (junctura); my- piše Miklosich u Lex., my-, što je bez 
dvojbe bolje, u Stammbildungslehre p. 83, ayamya (haustrum, ansa), 
r. auea (kakrouka, AbIpa, ouko, rub810; guest HeBoga, MEpesinu ; 
pbića aueuTc, BasHerB Bb HeBoyb, Bb aueaxp, Dalj). Temeljno 
je značenje ,manubrium, ansa“, korien tem (č. jilec * mawiju. manu- 
brium), pao-wTn (manipulus); ovo mrr bi u lit. glasilo * imti; od 
ovakove osnove izveo bi nastavkom -zm lit. -čja predpostavljenu 
formu * mrrza * imtoja (,capiens“ manubrium), umetkom &: W(T)- 
KEH MAYAH. 
21. surema (apis), ovako sa bh piše ovu rieč ostromir, spomenik 
glede označivanja poluglasah upravo uzoran. (Miklosich Lex: Bu- 
Yema). Već odaelv sliedi, da se moramo kaniti poznate etymologije, 
koja tu rieč skapča sa sansk. bukk (latrare), kojega se značenje 
neprilagodjuje upravo tiesno našoj rieči. ,bukk“ porodi u slaven- 
štini sasvim druge izvedenike. (Vidi ,O parasitskih sibilantih“ S. 3. 
1. č. bouchati). Neima nikakve dvojbe, daje lit. bitelć (apis) sasvim 
istovietno 84 Bhuyena, s kojim se i glede nastavka slaže: * sw(T)Kenm. 
Od * sarjena dakako nije postalo, kao što je Fick mislio. (Miklo- 
sich, Stammbildungslehre 108). 
Ni sloven. bučela nepobija moje mnienje: ili mu je # iz jer po- 
stalo uplivom labiala, koji je pred njim, (srav. koruško vujšak 
KBICOKE, sloven. vun mjesto gtun) ili je to primjer tako zvane na- 
rodne etymologije. (hrv. bučiti). Sve ostale dialektičke forme slov. 
čela, čmela, čbela č. včela neimadu nikakve etymologijske važnosti, 
osim pol. pszezola, o kojem vidi 8. 9. 
22. R. 6ačKHyTP (BAHYTE, COXHYTB, JIHIIATCA  CBEKECTH, 
6ćakautre, auHarb, BbnyBbrarb) od sazgn (pallidus). U lit. pa- 
blyszkelis (homo pallidus), blykszti (pallescere, exalbescere, deco- 
larare), uvuče se još pred ovo &, koje će biti u ovom slučaju li- 
tavskoslavensko, parasitski sičnik. (S. 9). 
Lit. blykszti skapča Fick sa njem. bleich, mhckE oleyo (III. 221 
3. izd.). Joh.  Sehmidt opet (Zur Geschichte des indog. Voc. II. 
34) uzporedi r. 6ćačkHyTpE sa lit. blukti (sehlaff, welk werden), koje 
se meni i glede značenja i glede osnovnoga samoglasa nikako ne- 
čini sigurnim. Osim toga tumači Fick lit. blukti drugčije III. 221. 
3. izd. Ako bi se i okanili prispodobe naše rieči sa lit. blykszti, 
ostaje ipak siguran savez med BNEyE i 6ačkayTB. Lot. bleekeht je 
bez dvojbe njemačka posudjenica ,bleichen“: 
