PRINESCI ZA GEOGNOSIU I BOTANIKU HRVATSKE. 191 
stirska staza bliže onomu kraju, koji leže na podnožju velikoga 
Hišnjaka. 
Prenoćiv dakle u sgodnu zaklonu pod visokimi jelami i bukvami, 
krenusmo zorom 14. srpnja dalje i dodjosmo iza hoda jedne ure 
na dobroj kamenitoj stazici na jednu prostoriju ravnu, gdje se pred 
nami pokažu visoke, strmo nadignute biele stiene kamenite, — nu 
medju njimi i nami vrlo duboka kotlina, posuta množtvom manjih 
i većih ruševinah klisurnatih, tako sprebacanih, da ne bje moguće 
dalje koračiti. 
Prastare ove stiene gole izvrgnute kiši. sniegu, smrzlici, suncu i 
vjetru sastavinom svojom pukotinastom, budu tečajem vremena u 
svezi pojedinih česticah razklimane i postupno razkidane, te se 
tada od njih luče komadi različite veličine i padaju na podnožje, 
gdje podrtinam jednaki leže, dok se ne razpadnu i izvjetraju, prije 
ili kašnje, kako to čvrstoća njihova sa sobom donosi, — napokon 
će se i ciela glavica srušiti i postati stanovištem novoga svieta ve- 
getativnoga. 
Kako da dodjemo do vrha, nitko niti od vodjah neznadjaše svje- 
tovati. Duga stiena prvimi trakovi sunčanimi razžarena dizaše se 
pred nami — a mi nemogosmo napried! 
Tražeći dakle na sve strane neumorno, ne bi li opazili stazicu ili 
bar mogućnost, kako da se penjemo, — opazi šumar jedan križ 
na bukvi urezan, a malo dalje od ove opazi i drugu bukvu nate- 
sanu, — te još i treću; nakon toga odkrića moglo se je zaključiti 
da natesane bukve jamačno označuju putac, kojim se može na 
vrh Rišnjaka doči. Te sbilja tesom označene bukve pokazaše nam 
put na glavicu Rišnjakovu. Neću se na to sada obzirati kako te- 
gotan i mjestimice neudoban da i pogibeljan bijaše taj put, tim 
većma što je ranom zorom i silan zapadni vjetar digao, . ... dosti 
tomu, da se može svatko onuda provući, koga želja i strast bota- 
nička tjera; vegetacija je ovdje bujna i gorskim biljem bogata. N. 
p. Bupleurum, Aquilegia, Laserpitium, Hieracium, Dianthus, Atha- 
manta, Saxifraga, Aster Sesleria, itd. 
Gornji slojevi vapneni na Hišnjaku razlikuju se od dolnjih pre- 
dielah kao i na Kleku; doli su naime dolomitični sivi, na vrhu 
pako su bieli i jedriji, i horizontalno položeni; pojedini slojevi oštro 
označeni, kao da su rukom naskladane goleme zidine. 
Na samom vrhu Rišnjaka nalazi se uzka ravnica, kao na krovu 
kojemu bi tieme odrezano bilo; glavna i najvišja stiena Rišnjakova 
od zapada prema sjevero-iztoku zavinuta je kao srp, te se može, 
