PRINESCI ZA GEOGNOSIU I BOTANIKU HRVATSKE. 21H 
Tommasini ne metnuv stvar s uma, poslao mi opet nešto bolji ek- 
semplar i jednu vrlo liepu sliku iste Astrantie po g. Stošiću na 
Velebitu našaste, i preporučio mi, da ju razgledam i s drugimi hr- 
vatskimi i kranjskimi Astrantiami uzporedim. 
Ja sam usljed toga dublje uvirio u moj herbar i pregledao sve 
Astrantie, koje imam a naročito i one, koje sam kupio na Ivan- 
čici, na Kleku i okolo Broda na Kupi. Osvjedočio sam se, da su 
Astrantie brodske s onimi na Klekui na Velebitu sabranimi posve 
istovetne, uvidio sam i to, da ove Astrantie iz Broda, Kleka i Ve- 
lebita nisu jednake s onom iz Ivančice, koja je prava A. major 
L. Što se Astrantie brodske tiče, budući da je na medji Kranjske 
po meni 10. srpnja ubrana, mogoh pomisliti iz početka, da je do- 
ista prava A. Carpniolica_ Wulf. nu razmotriv ju potanje, uvidio sam, 
da to nije. 
Kad čovjek sravna A. major Li. A. Carniolica Wulf. A. minor 
L.i A. alpina F. Schultz, u obće još nekoliko drugih, kojih poznamo, 
to se može reći, da su sve nekako skopčane medjusobnimi prelazi, 
koji u glavnom izlaze na jedan typ; nu baš u toj okolnosti leži 
razlog, da je vriedno paziti na sva medjutonja uda, koja se nalaze 
unutar ovoga obćega okruga, i to tim većma kad su takova me- 
djutonja uda razprostrta u većih granicah. Tako vidimo da A. major 
ima svoje stanovište u sjevernih stranah; na visokih gora takodjer 
i na jugu. A Carniolica je ograničena na planine Kranjske, Ko- 
ruške i Štajerske; A. alpina F. Schultz na visoke planine Bavar- 
ske, Tirolske, Štajerske itd. A. helleborifolia Salisb. na Kavkaz, 
na Armeniu itd., a ova napokon naša hrvatska na planine primor- 
ske i velebitske. 
Ako želimo razpoznati naročito A. major L. A. Carniolica_ Wulf. 
i onu našu Astrantiu hrvatsku, onda nam nesmje pred očima leb- 
diti pojam vrsti, kako se je dosad često držao, t. j. vrst ograničena 
na stanovite karaktere, a sve drugo, što se od ovih karakterah ma- 
nje ili više odaljuje, sabrati pod imenom promjenakah na koje se 
nebi bilo niti vriedno obzirati; ima čestoputa razlikah, koje kad se 
opišu, nam se čine malenimi, pa ipak kad biljku gledamo, vidimo 
u njoj razliku. Mogu dakle karakteri oni isti biti, ana sve to raz- 
mjerje u velečini, položaj raznih čestih bilinskih predstavlja u cie- 
losti drugi oblik. Uzev u obzir ove okolnnosti, koje je i g. Tom- 
masini opazio i uvažio opisat ću ponajprije iz ono 20 exemplarah tč 
hrvatske Astrantie najsavršenije primjerke i opravdati nazor g. vit. 
Tommasini, koji ovu Astrantiu nazivlje imenom: Astrantia Croatica. 
