12 FR. Š. KUHAŠ, 
Sopjelo se poput svirale i zveklje zalieva olovom, na što valjda 
smiera staroslovjensko ,,mumuh com“; često se sopjelo resi i ki- 
tami i uzicami. Sopjelo se tim udesi (ugodi), što se u krilo pro- 
buše male rupice, sopust zvane. Ne bi li glasbalo ovimi sopusi 
jošte dosti sitno zamnievalo, onda se i na dolnjem kraju karabe 
probuši jedna ili dvije rupe. 
Samo za se riedko se kada sopi; najčešće sope dva sopca za- 
jedno, osobito ako to biva uz ples, i to kao prim i second. Imadu 
li sopci pratiti vojnike u boj ili prate li poveću narodnu svetkovinu» 
onda se i njih poviše sadruži. 
Malo sopjelo izdaje naravno napuhnuto glasove D-dur ljestvice, 
a velesopjelo glasove .A-dur ljestvice. 
Zvuk sopjela oštar je i čagrtav, pa ga je s toga već s daleka 
čuti. Nu koliko ga i ne mogli podnositi ljudi nježnijih živaca, to- 
liko ipak veselo uzdrhće srdce Primorca i Primorkinje kad zaori: 
»hajdmo na vele-sopelo tancati!“ 
Lovro Radetić, ponajbolji sopac hrvatskoga Primorja, pripovjedi 
mi, da je sopelo, ili da pravije kažem tororo, njegova djeda dugo 
bilo do 6 bečkih stopa, i da je strahovito jako zvučilo. Po nje- 
govu mnienju sadanja su sopjela mnogo prijatnija, ljepša i praktič- 
nija od starih, budući da su liepa oblika i »ješnijega zvuka, te da što 
da je lakše u nje sopjeti nego li u predjašnja. ,Sadanja sopela“ 
— razglaba dalje Radetić — ,pristaju sasvim uza sadanju dobu, 
gdjeno su ne samo ljudi gladji i blaži nego i boce i kruh, pa čak 
i vojnički bubnji manji nego nekada. Danas neće i nemože nitko 
sopcem dati toliko vina da piju, koliko im ga treba, da vlažnim 
uzdrže jezik i grlo, koje se tim brže osuši, čim je sopelo veće, u 
koje sopi.“ 
Tim prinudjen napravio je Radetić mnogo manje sopjelo od 
onoga djedova, te će još manje sadjelati, uztreba li mu svoje sa- 
danje nadoknaditi drugim. 
Kad bi polag rieči Radetićevih, te polag zvučne jakosti sada- 
njega sopjela sudili sopjela starijih Slovjena, to su ona u njih ono 
bila, što u Evrejah trube, o kojih sveto pismo veli, da bi izdavale 
tako silan zvuk, te su se zidine grada Jerika porušile. 
Prije bi svaki sopac sam pravio svoje glasbalo, a sada ih prave 
glasbalari od zanata. Sopjela najviše ima po hrv. Primorju, Dal- 
maciji, dalmatinskih otocih, Crnoj Gori i Albaniji; nu rado ih rabe 
i napuljski Slovjeni i lužički Srbi. Hrvatska poslovica: ,cieli božji 
dan po selu sope“ (t. j. ništ nerade), dokazuje obljubljenost so- 
