18 FR. Š. KUHAČ, 
u tjesniji savez s Dalmacijom i Hrvatskom, našli su ondje stvari, 
koje im dotle bijahu sasvim nepoznate. Po predjašnjih riečih znamo 
dakle, zašto hrvatskomu fororu na dlaku naliči fdrogat6 peštanskoga 
narodnoga muzeja, koje uza sav nakit iz- 
gleda, kako slika kaže. 
c) Kao što je magjarska rieč t4rogato, ujedno 
s onim što znači, uzeta od Slovjena, tako 
nije s prvine 'Turkom pripadalo glasbalo 2urna, 
koje se uviek smatralo turskim, jer rieč i 
glasbalo surna (i varijante ove rieči) imadu 
ne samo Heleni, nego i Litvani, s kojimi po- 
sljednjimi niesu se nimalo družili Turci. Ant. 
Matzenauer piše u ,Cizi slova ve slovanskych 
fečech“ ovo: ,,covpna, surna, strsrb. fistula, 
pištala: ,pustiše surny i trubnye glasy“ (Sabb. 
typ.), chrv. surla 1) id., 2) rostrum, Riissel, | 
— dle podoby, v. co do pfechodu vyznamuv —-B 
Tpaa — srb. surla, rostrum, rvpik; russ. ' 
cypna; pol. zastar. suwvma lituus; slk. surma, 
buecina ; rum. sura fistula ; lit. surna, surmas, 





tibia, tuba, — Miklošić Fremdw. z turc. Š 
Surna, zurnd. — surna ale zda se byti stej- 
neho kočšene s šec. cvp-wew, sibilare, gvoswrne, pišteć, sdaye syrinx, 
niec. — srov. tež nčm. surren, surmen, lat. su-surr-us. — Podobi 
se tudy, že do ture. se to slovo ze Slovan dostalo.“ 
U staroslovjenskih dosad poznatih spisih napomenuta je surna 
samo na dva mjesta: 
covpnna, fistula: ,Bb COVpNH HFpaTu“ u Životu svetoga Save, na- 
pisao Dometian, olim. P. J. Safačikii. (Miklošić, Lex Palaeoslov.). 
CHpNNh, Siren! ,CHNORE €FO  NPRAb KVROTOMH O HJBIJIE Ho ZKANOCTNO 
IKONE CV pitu bi niji npakpacun noiojie u marsme“. (Daničić, Rječ- 
niksl X 181165 
Jesu li dakle Heleni ili Slovjeni bili pravi posrednici ovoga glas- 
bala, ne može se za sada još prosuditi; ali konstatirano je to, da 
ayringa nije bila velika ugleda u Helena, da syringašu nije bio 
put do javna natjecanja slobodan, pa da nije nijedno helensko 
božtvo prikazano sa ovim glasbalom. Po tom bi se dakle dalo na- 
gadjati, da Heleni nisu dali da syrinx (surna) dodje, tobož kao 
tudjinče, do ugleda. Vriedno je spomenuti i to, da su oni Slovjeni, 
koji bijahu sa Turci u bližnjem doticaju, s toga odbacili surnu, jer 
