m 
PRILOG ZA POVIEST GLASBE JUŽNOSLOVJENSKE. ži 
gao biti vrlo nalik rogovom negdanjih slovjenskih velikaša. Na gr- 
bovih. plemićkih porodica često je vidjeti sliku roga, što znači, da 
se porodica ima brojiti u odlične. Rog dakle nije 
uviek dokazom, da je praotac kojega plemića voj- 
vodom bio u boju. 
Je li indijski furti bio prirodan rog ili već više 
umjetno sadjelan, o tom poviest ne ima izviestnih 
viesti, ali da je furti bio rog a ne frula, kako neki 
mniju, o tom svjedoči slovjenska riječ f7ti 1 TpRTOpT. 
Oni noviji rogovi okruglo zavinuta lika vele da 
su god. 1680. izumljeni u Parizu, premda je već 
Varro (latinski pisac iz trećega stoljeća) rekav, da 
su glasbala, načinjena od bivolskih rogova (,,ex bu- 
bulo cornu“) zavinuta bila: ,Buecina, quae in se- 
met aereo circulo reflectitur“. U ostalom, ako je 
sadanji orkestralni rog zbilja izumljen tek oko 
god. 1680, to bješe opet Slovjenin, koji se pobrinu 
za dalnju razprostranitbu njega. 'V'o bješe na ime 
česki grof Franjo Antun Spčrken, koji vidje to 
glasbalo u Parizu, pa mu tako omilje, da ga je dao 
dvojici svojih sluga, da mu se nauče, a tim predje ovo glasbalo 
u Njemačku. Na svoj trošak posla za tim nekoga Većeslava Svede, 
rodom iz pruske Lise, u Pariz istom nakanom. Pa tako bismo 
mogli poput Vuka uzkliknuti, da ima uviek i svagdje Slovjena 
gdje se nešto radi o kojem glasbalu. 


Truba. 
Trubu prevode naši rječnici sa njemačkom rieči ,'Frompete“ ili 
»Posaune“, što je samo onda istina, kada se rječju fruba ne misli 
sadanja savinuta trompeta orkestra, nego ono drevno glasbalo, čiji 
lik nalaziš na starinskih spomenicih helenskih i rimskih. 
Slovjenska se truba razlikuje od roga tim, što nije načinjena od 
roga životinjskoga, nego od tikve, drva ili kovi. Truba sastoji od 
duge tanke cievi, u koju je udjenut fulac (Mundstiick), pa od tru- 
bila (Sehallbecher, Schalltrichter). Obično ne ima ni vrtlina ni ep- 
kala (Klappe). 
Južni Slovjeni imadu f#ri vrsti truba: bučinu-trubu, trubjelu 
trumbentu. 
