34 FR. Š. KUHAČŠ, 
Kad u tom dodju na mjesto gdje hoće da ga pogube, car zapo- 
vjedi, te se jedanput zatrubi. Kako čuju frubu vojnici Solomunovi, 
oni se krenu. Kad se drugi put zatrubi, oni se stanu primicati, ali 
se ljudi nijesu vidjeli nego samo zelene grane pred njima kao gora. 
Car se tome vrlo začudi i uvjeri se, da je istina što mu je So- 
lomun kazao, pa zapovjedi te se zatrubi i treći put, u tom Solo- 
munovi vojnici stignu na ono mjesto, te Solomuna otmu, a cara i 
sve njegove momke i dvorane pohvataju i pobiju. 
Iz Vukove sbirke , Narod. pripoviesti.“ (Str. 155—157). 
Nešto o poviesti trube. 
I truba i bučina spadaju u ona glasbala, koja su Slovjeni imali 
prije svoga razlazka po Evropi, te koja sižu do najstarijega doba, 
budući da ova glasbala nalaziš u sasvim neobrazovanih naroda 
Azije i Afrike. Gosp. James Bruce piše u pismu dru. Burney-u u 
Londonu, da su glasbala abisinska, koja je svojim očima vidio i 
upoznao ova: frula, truba, talambas, mali bubanj, sistrum i lira. 
Glede frube veli on: , Vrubu zovu meleketa, pa vele, da je nekada 
bila rožnata, a sada ju prave od trsti, koja ima zjalo ne širje od 
pol palca, ali dug je 5 stopa i € palca. Na ovu dugu vlat učvršćen 
je na kraju okrugao komad tikve, koji naliči sasma trubilu (t. j. 
kruški u naše bučine). Ono je vani urešeno malimi zvončići. Cielo 
je glasbalo kadkada kožom prevučeno“. 
Po ovom se vidi, da je misao vrlv drevna rabiti tikvu za svi- 
raljku, pa da joj nije koljevka u Europi; nu se ujedno i to raza- 
bire, da je naša bučina čak još i primitivnija, pa s toga i starija 
od abisinske melekete. Da su Rimljani primili ovo glasbalo od Abi- 
sina ili Egipćana, to bi mu dali i ime abisinsko, nu oni ga nazvaše 
»buccina“, što kaže više na slovjensko porieklo. To mnijem pak 
zato, jer Slovjeni imadu ovaj rod rieči: ,buč, buča, bučati, bučica, 
bučilo, bučiti, bučište, bućkalo, bućkati, bućnuti, bućkanje, buc, bucanje, 
bucat, bucati, buemast, bucanja, bušiti, bušo, buk, buka, bukati, bu- 
kanje, bukljati, buksina i još nekoliko, koje sve znače silno za- 
mnievanje, rukavo zvučenje: dočim Rimljani u svom jeziku tolika 
broja rieči u tom smislu ne imaju. 
Na upit, je li se latinskom riečju buccina zbilja razumievalo ono 
glasbalo, koje Hrvati i Srbi zovu buča, bučina, a stari Slovjeni Bov- 
AT ili BOvKCHNA odgovaraju nam stare slike i opisi njega. Dr. Am- 
bros piše: ,Nacrta buccine nalaziš na reliefih starinskih spomenika. 
