PRILOG ZA POVIEST GLASBE JUŽNOSLOVJENSKE. 35 
Znatno je, da je buccina podala ime sadašnoj, njemačkoj posauni, 
ranim sredovječnim riečnim oblikom bugsine, busine i oblikom u 
16. vieku rabljenim busone # busine. Guhl i Koner opisuju oblik 
trubasta glasbala na posudah, koje sastoji od vrlo duge tanke cievi 
te široka trubila, a trubi se u tu trubu okrenuvši ju prema tlu. 
Cini se, da je to bilo glasbalo strano, ne helensko (/); kod onih posuda 
je u ruci amazonke i Azijata (?), ovaj trubi u nju nekom phor- 
beiom“. (Gesch. d. Musik I. 547). 
Da je rimska buccina isto ono bila što je naša bučina, o tome 
dakle dvojbe ne ima. 
U nekom slovjenskom kodeksu od god. 1047. nije pisano bučina 
već novkcuua, pa to bi bio stariji oblik negoli bučina. U ostalom i 
buk i buč srodno je sa sanskr. bukk (latrare, belfern, briillen), te 
je po tom u strsl. rabilo i govraru (mugire) i sovka_ (turba, Lirm, 
Tumult). 
povicuna, tuba, lat. buccina, spomenuta u ,Prophetae cum com- 
mentariis, duo codd. I. čod. saec. XV, IL cod. chart. saee. XV, 
descriptus e cod. anni 1041. 
Govraru, mugire, spomenuta u ,Gregorius chronicon cod. membr. 
XIV. serb 
Govka, turba: sic fortasse explicatur: BRINE IEFO Eh GOVIJE NAAMENDIE 
IZRA BHAETH spomenuta u ,Prologus cod. membr. saec. XIV serb. 
e russico factus, olim A. de Mihanović. 
Po tom ne bi gosp. Daničić pravo rekao, držeći onu rieč bocom, 
koja je u pismu, što ga dadoše Dubrovčani hercegu Stefanu godine 
1466: ,BOVIJATb ENA CEPIOCUTHNH  HANPARNCHH 3NATOMb , KOE GOYuuH 
PaupoTh“, valja da je srl. buza, lagena* — već s toga ne, jer su 
u tom pismu sve stvari, koje je herceg Stefan Dubrovčanom pre- 
dao za čuvanje, poredane po razredih, govijaTv pako stoji uz zlatni 
rog i uz organić srebrnimi cievmi*, pa jer se i dan danas zmijo- 
liko svinuti rog orkestrov zove serpentin i serpent?. 
Truba bijaše, kako rekoh, poznata već najstarijim narodom. U 
Helena bijaše po Eustachiju šest raznih vrsti truba, koje sve zvahu 
oahmwyt: 1. ravna ili argivska; 2. kriva ili egipatska; 3. galska ili 
! Vidi Daničićev ,Rječnik iz književnih starina srbskih“ II. 90. 
2 Vidi Miklošićev: ,,Monumenta Serbica ete.“ pag. 498. 
3 Serpent, talj. Serpentone, franc. Serpente, Sehlangenrohr, ein mit 
Leder iiberzogenes Blasinstrument aus Holz mit Mundstiiek.“ Julius 
Sehubert: ,,Kleines musikal. Convers.-Lexicon.“ 
e 
