40 FR. Š. KUHAČ, 
Nu akoprem i želim da drugi na tom polju dalje rade, to ipak 
ne mogu da sasma mimoidem provencalske trobaire, koje sadanji 
Francezi zovu ,troubadoure“ ili ,trouverse“ a Talijani ,trovatore“. 
Po rieči Miklošićevoj (vidi citat iz Matzenauera) zvahu se tru- 
bari u staroj njemštini trobđri, a u srednjoj trumbaere, koje se 
rieči slažu sa staroslovjenskom Tpasgap i sa hrvatskom trubar. 
U Eugena Pelletana ,L' histoire du Paris“ čitamo, da je na 
onom mjestu, gdje je sada palača nadbiskupa parižkoga, bio po- 
dignut kamen u spomen pokolja 9000 bugarskih porodica, koje godine 
631. utekoše u Bavarsku. Karlo Veliki i drugi franački vladari 
preselili su kroz više vjekova odporna njemačka i slovjenska  ple- 
mena sa Labe i drugih krajina u Franačku, a na mjesto njih pre- 
sadili germanska plemena. Da je to bivalo u velikih čoporih, do- 
kazuje nam poviest tridesetgodišnje borbe Karlove sa Sasi. Pre- 
seljeni Slovjeni izgubiše za koje vrieme jezik svoj, nu ne tako 
lako običaje, kao što se to n. p. vidi i u napuljskih slovjenskih 
naseobinah. Pa baš kad je taj proces pofranceženja bio na domaku, 
eno se u Provenci pojaviše trobairi. 
Guirant Niguier veli u svojoj pjesmi od god. 1275: ,Zaisto mu- 
dri i učeni ljudi počeše jongleriju, da vještim glasbovanjem glas- 
bali počaste i razvesele plemiće. Ovi primahu s prvine jongleure 
(ova je rieč od (jocus = igra), pa i dandanas (t. j. god. 1275) 
drže ih velikaši. Zatim se pojaviše troubadouri (trobaire), da pje- 
vaju velika djela i da slave plemiće, te da i njih na takova djela 
uzpale: jer tko ih ne vrši, zna ih ipak cieniti. Tako dakle poče 
jonglerija, a svaki plemić življaše veselo.“ A dalje veli: ,Jongleuri 
se zvahu svi oni, kojim bijaše poezija i glasba zanatom, trouba- 
douri pako svi, koji se bavljahu umjetničkom poezijom“. Galvani 
opisuje život siromašnijega putujućega troubadoura ovako: ,Trou- 
badour ne bijaše za veće blaže polovine godišnje kod kuće, već 
ili samotnim putnikom, ili praćen po jednom ili po više jongleura 
hodajući iz jednoga kraja u drugi, od dvora do dvora, posjećujući 
stare zaštitnike a nove si stičući, veseleći ine ljude, a s&4m duša 
veselja, koja bi on svakuda stvarao — doista život pun časti ina- 
plate, pun oduševljenja, očekivanja i zadovoljstva. Pred studeniju 
dobu godine vratio bi se kući, da žive od svoga dobitka, ili sti- 
čući si drugdje svoj kruh, a pripravljajuć uz to nove' pjesme za 
bližnji, proljetni prihod, pa s toga i čeznući za proljećem“. 
Koliko poznajem naše narodne glasbenike, to je život proven- 
calskoga troubadoura sasma nalik životu naših guslara, tanburaša 
