148 FR. RAČKI, 
prielaz iz iztočne u zapadnu crkvu nego i na prielaz iz bogomilske 
sljedbe u rimo-katoličku crkvu. — Pošto indi neima dokaza za 
neistinitost ovih izprava, a imade jih za to, da se one niesu sa- 
čuvale u prvobitnom obliku, to jih smatram za preradjene u po- 
tonje dobe; i to mislim ovako, da su u početku bile tri različite 
i formalno neodvisne izprave, pa da jih kašnji preradilac, upisavši 
Jih ili u jedan sbornik ili na jednu hartiju, postavio u savez tako 
da se potonje pozivaju na prediduću izpravu; s toga je u potonjoj 
njeke podatke izpustio, koji se već u predidućoj sadržavaju. 
Nu dočim je preradilac tih izprava formalno popravio prvobitne 
listine, drugi je preradilac spisa spljetskoga sabora iz druge dese- 
tine X stoljeća! prvobitne spise izkvario. Poznato je, da su ovi 
spisi uvršćeni u primjerak historie solinske Tome arcidjakona spljet- 
skoga, koj se u njekoliko rukopisa sačuvao. Lučić držao je te 
spise za podmetnute, ponajviše s toga, što stariji rukopisi Tomine 
poviesti ne imaju tih umetaka. Ali u tih spisih, kano što je već 
Farlati (Illyr. sacr. 1, 319) dobro opazio, ne samo ne ima ništa, 
što bi moglo dati prigovoru povoda, nego da pače što god se u 
njih navodi, slaže se s okolnostmi vremena. Osobe, koje se navode 
u spisih, poznate su iz drugih spomenika. Tako od ostalih govori 
se o razmirici Bugarske i Hrvatske i o njezinu poravnanju; a to 
se posvema slaže s viestmi kod Konstantina porphyrogenete i kod 
ljetopisca Gjorgja griešnika.* Ali o tom ne može biti sumnje, da 
spisi spljetskoga sabora niesu nam dopali ruku u svojem prvobit- 
nom obliku. Očevidni dokaz imademo u poslanicah pape Ivana X 
na biskupe dalmatinske i na kralja Tomislava i humskoga vojvodu 
Mihajla, t& pape Lava XI na Formina zadarskoga i Grgura nin- 
skoga biskupa. Od pape Ivana X imademo njekoliko istinitih po- 
slanica (cf. Mansi: conc. colleet. XVIIL 920, 321), s kojimi kada 
se one tri naše prispodobe, ni je težko opaziti, da je na tih poznija 
ruka posla imala. U njih se pače nalaze takove mane, koje sam 
u svojem izdanju izpraviti nastojao, da se ne može predmnievati, 
da bi iz papinske kancelarije izašle bilo, u kojoj se latinski slog, 
ako i ne staro-klasički, a to pravilan i proziran davnom predajom 
sačuvao. Doista u prvobitnom pismu pape Ivana X na kralja 'To- 
mislava ni je se mogla čitati ovako porazbacana izreka: ,unde 
iterum atque iterum uos monemus, ut . . . praecepta reverendissi- 


" Monumenta VII, 187—197. 
2 Ibid. p. 390—399. 
