PRILOZI POZNAVANJU GEOLOŽKIH ODNOŠAJA ZEMLJE. 151 
duše, nagadjati može. Sa Visokimi Turami u direktnom savezu 
preko žlieba jednoga pritoka Ečave stojao je silni plazur, koji je 
svojim ledom izpunjavao celu ravnicu oko gardanskoga jezera i 
naravno jezero samo. Taj plazur donosio je toliko materijala na 
svom ledenom hrbtu, da si je nasuo_ciele bregove, koji u polu- 
krugu poredno stojeć, dolinu Ečave zatvaraju. Bregovi oko Sol- 
ferina n. pr. nisu ino nego gruje (Moraine) toga plazura. Dalje 
taj plazur dopirao nije nego što te gruje stoje. Materijal, što ga je 
plazur donosio, odplavljen je dalje morem. Ciela lombardezka rav- 
nica bila je naime koncem pliocena velik zaton jadranskoga mora 
Taj zaton nije jošte bio zasut za trajanja oledbe. To se je dogo- 
dilo tek pod konac kvaternerne periode. Osim toga je površina 
svih mora u isto vrieme nješto više stojala. To je dokazano za 
Švedsku, Norvežku, Škotsku i Njemačku, te je moralo kod te 
obćenitosti valjati i za naše jadransko more. Mi dakle predpostav- 
ljamo da je plazur gardanskoga jezera stojao u doticaju s morem, 
pače veoma vjerovatno svoju ledenu masu mjestimice u samo more 
porivao. Od plazura odkidali su se manji ili veći kusovi leda, a 
taj je bio morskimi strujami, skupa s ruševnim stienjem, odplav- 
ljen prama istočnoj obali jadranskoga mora dok se nije njegdje 
nasukao i odtopio a ruševno gradivo u more strovalio. 
Osim plazura povrh Gardanskoga jezera bilo je i drugih jadran- 
skom moru bližih, koji su za svoj dio mogli ovomu erratičnomu 
pojavu doprinieti. Plazura je bilo na riekah Brenti i na Piavi, 
zatim kod Rovereda napokon u žliebovih rieka Tagliamenta i Soče 
(Isonzo). 
Dužnost mi je na kraju spomenuti, da ovo svoje kratko iz- 
vješće smatram predbježnim i da ga želim popuniti čim mi mo 
guće bude sabrati materijala za petrografsku prispodobu zadar- 
skoga erratičnoga stienja sa alpinskim iz onih krajeva odakle mi- 
slim da to stienje potiče. 
