162 GLASOVI O ,OGLEDU RJEČNIKA“. 
onako služile, kano da jih je uzeo od Parčića. — Daničić izpušta 
iz svojih izvorah mnoge pisce 19. vicka iz razloga, da se u njih 
neobznanjuje čisti narodni jezik i da se nije nadati da će se u 
njih što naći, čim bi se popunilo poznavanje hrvatskoga jezika. 
Ali se u tom vara. Mažuranići, Preradović, Utješenović, Trnski, 
Vežić, Kaznačić, Kurelac, Užarević, Jurković, Miškatović, Šulek, 
Dežman, Vukasović, Golub itd. itd. mnogo bolje poznavaju čisti 
hrvatski jezik, nego li pisci šematizamah naših biskupijah okolo 
g. 1810., nego mnogi pisci arkiva, nego Pančić, i mnogi drugi, 
koje je upotriebio. Tim je Daničić prekinuo historičnost riečnika 
i podao netočnu sliku našega jezika, komu je tim učinio golemu 
štetu, što ga je lišio mnogih stečevinah 19. vieka u školi, u uredu, 
u trgovini, u obrtu, u umjetnosti, u znanosti, a stegnuo u tiesne 
granice pjesničtva i bogoslovja starije dobe. Pak sve to radi iz 
nedostatnoga razloga (1. a.), da treba. još viditi, kako će se taj 
plod u svoje vrieme održati, kako će ga primiti i što će s njim 
učiniti njegovo vrieme. Kad bi taj razlog bio valjan, nebi se mogao 
pisati riečnik nijednoga sadašnjega jezika, jer sadašnje vrieme može 
promieniti sada vladajuće izraze, kano što to u svih živućih jezicih 
i biva. Pak ako je ono njegovo načelo valjano, zašto je ipak upo- 
triebio njeke pisce sadašnjega vremena, za kojih se izraze takodjer 
nezna, što će od njih učiniti njihovo vrieme? Riečju, taj se postupak 
Daničićev nemože nikako razumjeti; ali je svakako istina, da taj 
riečnik ima s te strane za sadašnje vrieme malo praktičke vriednosti. 
Daničić upotrebljava kritiku, samo što se tiče korenah i tudjih 
riečih. Hrvatske rieči izvadja iz indoeuropskih korenah, preskočiv 
bliže slavjanske; a što se ima do takova rada držati, razjasnio je 
ovih danah Dr. A. Briickner, docent slavistike na bečkom sveuči- 
lištu, na čiju razpravu upućujem sudce; samo mi je napomenuti, 
da se Grimm, koji je Daničiću uzorom, poziva ponajviše na ger- 
manske korene. Ali ma i bio temeljit taj Danićev način, svakako 
treba da se u riečnik uvede samo ono, što je u znanosti dokazano 
i utvrdjeno, a da se izostave konjekture, koje pobijaju vlastiti piš- 
čevi izrazi (26. bacati:) Ali svemu tomu treba još potvrde. — 
Čudno je, što Daničić navadja, koje su u hrvatskom jeziku tudje 
rieči, a nenavadja, koje su tudje fraze, koja li rieč valjana ili ne- 
valjana, već iz stare knjige kano čisto zlato uzima. što je često 
ilovato. Tako se kano čisto hrvatske izreke čitaju: Naše tielo ot 
nebitija v bitije privede. — Er su izvan bitja, da mogu učiniti 
koje godi dilo: — a non esse ad esse revocavit; sono fuor di 
