164 GLASOVI O ,OGLEDU RJEČNIKA“. 
bitju. — Točka (. kaže, da biće znači, od čega je nješto nači- 
njeno, materia, pak se navodi primjer: Zdrake sunčane prohode 
cjelovito bitje ckla; — ovdje biće nije materia staklu, to je stak- 
lača, a biće je ovdje abstraktan pojam, pak spada pod 3. točku. — 
Točka 8. spada pod 4. b.: Pun zloba biće (facultates) rasu (8) 
Nečinjače zadušbine, kako se njegovu biću (facultatibus) pristojaše 
(4. b). Neumjestne i nepotrebne subdivizije otegoćuju pregled, što 
je kod riečnika znatna mana. 
Ako se u ovom obsegu, s nepotrebnom množinom primierah i 
subdivizijah, nastavi akademički riečnik, narast će i do 1000 arakah. 
Ali uzmimo semo 500. Kad će se to djelo natiskati? Čuo sam, da 
za 10 godinah. To absolutno nije moguće; jer bi se moralo svake 
godine natiskati DO arakah, a svaki tjedan prigotoviti arak za tisak, 
što se nikako nemože, jer redakcija i korektura trebaju mnogo 
više vremena. Zato će taj riečnik jedan čovjek težko dovršiti, a 
što bi onda bilo, da ga, nedaj Bože, mora drugi preuzeti? Tko 
bi ga nastavio u istom smjeru? Bio bi to ili ulomak ili raznovrstno 
djelo, kojim se nebi zadovoljilo potrebam naroda, koji od akademijo 
željno očekuje zakon pisanja. 
Daničić piše akademički riečnik jezikom, koji nije akademički, 
i koliko vidimo njegov razvoj na zapadu našega naroda, koji neće 
nikad biti jezik akademije, stolujuće u Zagrebu. Pak zašto on to 
čini? Kaže u predgovoru, da bi to bila nakaza, kad bi se noviji 
jezik tumačio starim; — na istom temelju mogao bih i ja uztvrditi, 
da je i to nakaza, kad Daničić i stari jezik tumači novim; premda 
se vara, ako misli, da je sav noviji jezik hrvatskoga ili srbskoga 
naroda krenuo njegovim pravcem: protivno svjedoči i čakavština i 
kajkavština i dosta znatan dio štokavštine, i sva zagrebačka škola, 
što se sve nesmije prezreti, osobito u Zagrebu, u ovoj akademiji. 
Trebalo bi dakle uputiti pisca, da onako piše, kako mi ovdje 
pišemo. | 
Niti pravopis, koji kani Daničić uvesti, nečini mi se shodan. U 
pravopis, koji ima već dosta označenih slovah, hoće da uvede zna- 
kove još na četiri slova: đ, l, n, &, dočim se sve to može obaviti 
tim, ako se po mnienju njekoga učiteljskoga odbora piše sad j, 
sad 1; n. p. djevojka, rodjen; ljepota, bilje itd., što nije u lat. 
abecedi ništa silovita; dočim oni znaci, kano što to sam Daničić 
priznaje, u njoj drugo znače, ter se tim pravopis nepopravlja prama 
svojoj analogiji, već se izopačuje i jako nagrdjuje, da nstim, kako 
se ti znakovi u štampi veoma lahko oštećuju, ter sam podpuno 
