166 GLASOVI O ,OGLEDU RJEČNIKA“. 
Gledajući pred sobom djelo to u nekoliko odlomaka, koji su u 
ogledu izneseni, najprije mi je pažnu privlačila opća i glavna ka- 
rakteristika onoga mjesta, koje ogled zauzima među dosadašnim 
našim rječnicima, i onoga položaja, koji on hvata u periodu našega 
kniževnoga razvijana sadašneg, u kojem smo i sami radnici. 
U onom popisu izvora, koji u ogledu Rječnika pred predgovo- 
rom nalazimo, nabrojah, osim Vukova, ravno sedam pisaca, koji su 
i prije negova prvoga izdana (od 1819) na rječniku radili. Najsta- 
riji je F. Vrančića Dictionarinm quinque nobilissimarum Europae 
linguarum, latinae, italicae, germanicae, dalmaticae et hungaricae, 
štampan u Mlecima 1999; za nim dolazi Dubrovčanina Mikale 
Dlago jezika slovinskoga, štampano prvi put u Loretu 1649 i drugi 
put u Ankoni 1691; po tom A. della Belle Dizionario italiano- 
latino-illirico, štampan u Mlecima 1728; po tom BDjelostjenčev Ga- 
zophylacium, s. latino-illiyricorum onomatum aerarium, štampan u 
Zagrebu 1740, po tom Jambrešićev Lexicon latinum interpretatione 
illyrica, germanica et hungarica, štampan u Zagrebu 1742, po tom 
J. Voltiggi-ja Ričoslovnik iliričkoga, italianskoga i nimačkoga jezika, 
štampan u Beču 1805 godine, i najposlije Stulićevo  Rječoslošje 
illirsko-talijansko-latinsko, štampano u Dubrovniku 1806 godine. 
Švi ovi rječnici skroz su pronikli karakteristikama svoga vre- 
mena, ma da su u pogledu misli o cjelini jezika narodnoga daleko 
naprijed pred mislima istoga toga vremena. Kao što bi drugo što 
i očekivati bilo teško — oni svi stoje, ili praktikom ili teorijom 
ili neodolivom za tadašnu  literarnu snagu niskoćom gledišta, 
svaki u svojoj tijesnoj domovini, svaki pod potpunom vlašću ideja 
i upliva one kulture, u kojoj su se do literarnog razvitka uzvisili. 
Ako gdjekoji i jeste u nečem ispred vremena svoga, ako bi u gdje- 
koga i bilo duha, da se vrh toga vremena digne — težina suvre- 
menih prilika, tjeskoba obzorja i puta, slabost tadašne literarne 
pokretne snage činaše, da od tih radnika nijedan ne mogaše ni iz 
bliza ugledati onoga prijegleda iz visoka, u jasnoj ničim nesprije- 
čenoj širini, koji je nagrada drukčijih truda i drukčijega vremena. 
Ja ovijem ni iz daleka nijesam rad ni u najmane umanivati slavu 
i zaslugu tijeh ludi, niti spomenu nihovu kratiti poštovane, koje 
im se prema tome duguje; htjedoh samo da im odredim karakte- 
ristiku prema današnem vremenu, jer što prema današnem  vre- 
menu oni niže stoje, tim je to vrijeme dale u naprijed odmaklo, a 
to i jevropskom općom prosvjetom i našim vlastitim na domu na- 
predovanem. Kao što je misao i literarna radna onih vremena bila 
