168 GLASOVI O ,OGLEDU RJEČNIKA“. 
Pa nije samo to znatno, što se cjelini, o kojoj je nejasnih osje- 
ćaja na svaki način bilo, nejasno i rđavo određeno ime daje, nego 
je prema tome i znane o toj cjelini stajalo. Za svjedočanstvo upravo 
toga, kako jasne ili nejasne misli o pojedinostima otkrivaju jasnost 
ili nejasnost misli u cjelini, i napisao sam ovo nekoliko riječi, jer 
mi vrijednost ovakih znaka i naprijed treba. Pa ne slaže li se s ti- 
jem i sve ostalo? Ko je znao onda kolika je veza srodnih ili jed- 
nakih dijelova one jedne cjeline, o kojoj su slutili, kolika li je 
čvrstoća te veze, kolika li razlika među jednim i drugim, i otkud 
ta razlika dolazi? Ko je znao kakvi su na unutrašni zakoni — 
koji se ni o drugim jezicima onda nijesu znali — nego kakva su 
ostala obiležja jezika, kome se rječnik piše, n. pr. prema negovoj 
bližoj i daloj rodbini? Za sve to valalo je imati i građe drugoja- 
čije skuplene, prema takom mičšlenu skuplene, i valalo ju je dru- 
gojačije obraditi, a to se onda nijedno nije moglo po vrlo narav- 
nim uzrocima. 
I što je najglavnije, još su sa svim različiti naučni principi, po 
kojima su onda obrađivani rječnici, i po kojima rječnike današna 
nauka obrađuje. Čini mi se, da bi se razlika ondašne i sadašne 
obrade rječnika najbole obiležila, kad bismo ondašnu nazvali sub- 
jektivnom, a današnu objektivnom. Onda je pisac sebe i svoje znane 
i mišlene istavlao, i ko hoće da pozna djelo i da nađe mjerilo po- 
uzdanosti samoga posla, valalo mu je najprije kritikom omjeriti 
pisca i tačno definisati negov naučni karakter. S toga se sve što 
pisac kazuje, rijetko kad potvrđuje primjerima, no uvijek se mjera 
pouzdanosti osniva na mjeri lične pouzdanosti piščeve. Današni pak 
pisci rediguju svoje poslove tako, da nam nihovi citati stoje kao 
izvedeni zakleti svjedoci i tumači, te ko ne bi htio vjerovati piscu, 
ne mora ni čitati ono što je on pisao, već može samostalno gra- 
diti tumačene značena po privedenim u primjerima potvrdama i 
svjedočanstvima. 
Uz gore istavleno tijesno provincijalno gledište, koje naročito u 
stvari nije moglo obuhvatiti svega naroda, uz malo čas osvijetleno 
nisko literarno gledište leksikografske subjektivnosti, uz dva, dakle, 
glavna nedostatka — tijesan prijegled i malu dubljinu ponirana u 
jezik — svi ovi poslovi nose još jedan osnovni nedostatak, a to je 
ograničenost po vremenu. Svi oni kazuju što sami znaju ili što su 
u svom životu i radu mogli naučiti, a prostrano poje prošlosti u sa- 
mome jeziku, tako puno pouke i za filologa i za historika, onako 
