GLASOVI O ,OGLEDU RJEČNIKA“. 169 
isto kao i pole suvremenoga prostranstva jezikovnog po svjema 
krajevima naroda — za nih ostajahu neprestano zatvorena kniga. 
Toga radi im ostaše nepoznate tolike i tolike naučne istine, koje 
su s historijom jezika vezane, i iz historije se jezika crpu, ili one 
svijetle pouke, koje izviru za cio jezik iz međusobnog poređena 
pojedinih mu dijalektičnih osobina. 
Među tijem svi ovi pisci čine jedan period u našoj leksikograf- 
škoj kniževnosti, period, kojemu smo neke glavne crte, karakteri- 
stike radi, istavili. Za nima dolazi jedan pisac, koji je u nečem 
mnogo na nih nalik, ali koji ih opet u svem tako nadilazi, da svo- 
jom radnom otvara savršeno nov period. 'Taj je pisac Vuk Stefa- 
nović Karagić. Negov Cpncku pjeuuuk u izdanu od 1818 več širi 
znatnu i realnu svjetlost našega vijeka na tolika tamna pitana, koja 
su u onih naprijed pomenutih pisaca onako nejasna i zamaglena. 
Pokraj čiste svijesti o jezikovnome jedinstvu jasno i precizno izka- 
zane u samome imenu rječnika, u Vuka su sva ostala pitana, koja 
malo čas pominasmo kao tamna, u naših zapadnih leksikografa, 
daleko jasnija, ma da ih ni on sva ne dodiruje. On ne samo go- 
vori o dijalektima toga jezika, nego im i tako bileži znake, da se 
lti znaci ni do danas nijesu promijenili. U dijalektima pak uhva- 
ćeno je već po sebi jedinstvo jezikovne etnografske teritorije. Po- 
ožaj jezika prema rodbini, n. pr. prema ruskome i starome sloven- 
skome Vuk već iskazuje tako jasno i precizno, da to negovo iska- 
zivane čini epohu u historiji našega jezika na srpskom istoku. Ko- 
lika je preciznost i jasnost tih negovih misli vidi se po ideji i 
pravcu negova pravopisa, u kom su sve te negove misli i vidliv 
oblik dobile. Tako je on cjelinu srpskoga jezika shvatio i osobine 
mu obiležio poglavito na onoj strani, gdje je po davnašnim tradi- 
cijama srednevjekovnog literarnog jedinstva u crkvenome staro-slo- 
venskome jeziku bilo mnogo i običaja i naklonosti k miješanu. 
Osim toga Vuk zastupa jedan izvjestan, oštro obiležen pravac. 
Kao radnik XIX vijeka, obasjan odmah s početka visokim naučuim 
principom objektivnosti, on se istavla kao pouzdan i čist glasnik 
jezika narodnoga, te kao čovjek duboke svijesti i misli on nas uči 
poznavati taj jezik i vodi nas po tvorionici negovoj na da budi o 
čem svoje misli pokaže, nego da s nama zajedno uči šta ondje ima, 
šta od toga biva i po kakvim zakonima biva. 'Vako se dogodilo 
da je u našem narodu pravoslavni istok pomogao katoličkome za- 
padu načinom neočekivanim, ali punim koristi i naknade za starije 
usluge. Na zapadu, kao što je u opće poznato, niko ničim nije 
