170 GLASOVI O ,OGLEDU RJEČNIKA“, 
smetao razvoju jezika narodnoga, on se i podigao u literaturi od 
XV vijeka počinući, i razvijao se mirnim prirodnim razvojem bez 
borbe. Među tijem odsutnost borbe uspavala je nauku, i učinila je, 
te se baš na istoku počelo duble i rodnije naučno razmatrane je- 
zika narodnoga, te se na istoku razvio pravi naučni pogled na n. 
Žar borbe kao da je prirodni uvjet, bez kojega, može biti, ne bi 
ni bilo Vuka St. Karagića, ili ako bi ga i bilo, on bi bio drugo- 
jačije. Ova borba učinila je, te su tolike i tolike tačke u znanu o 
jeziku našem odmah rasvijetlene. 
Kao što Vam je, gospodine predsjedniče, poznato, Vuk izlazi u 
srpsku kniževnost u doba još nesvršene borbe o tome, kako će se 
među Srbima pisati, da li narodnim ili Zpiševnim jezikom. U ono 
vrijeme je još na jako vladala u kniževnosti srpskoj srednevje- 
kovna tradicija o kniževnome crkvenome jeziku, pa ona, ako bješe 
pokolebana, ne bješe iskorijenena. Za to knige sve bez razlike 
predstavlahu čudnu mješavinu jezika, i kako su i sami oni knižev- 
nici, koji su bili za narodni jezik u načelu, držali običaj te mješa- 
vine kao dobar zakon, na koji se svaki dužan bio barem po mo- 
gučstvu obzirati, to je Vuk, pozvavši pod svoju zastavu sve one 
koji hoćahu da se bore protiv te i nenarodne i neprirodne mješa- 
vine, i u Rječniku dao izraz tome načelu i prodahnuo ga obiležjem 
najčistijega narodnoga jezika. Drugim riječima, čist i nečist narodni 
jezik bijahu tada na dnevnome redu. Istavivši se sam na bojište 
za narodni jezik i negova prava, objavivši, da je u narodnome je- 
ziku pravilnosti, koliko u ma kome drugom, ako bi se sano dobro 
proučio, proglasivši, da bole osnove za kniževni jezik ne može biti 
od samoga narodnoga jezika, i učinivši sve to na suprot tadašhem 
miješanom i nepravilnom kniževnom jeziku, Vuk je u tom Rječ- 
niku bježao kao od žive vatre od svega što je iz knige i kmiževno. 
5 toga mu je Rječnik izašao rječnik narodnoga govornog jezika i 
jezika narodne tradicionalne (usmene) u svem narodu poznate 1 
usvojene literature, u koliko je bilo mogućno pohvatati leksičko . 
blago toga velikoga prostranstva. Pored značena iz narodnoga ne- 
kniževnog govora nema u nemu nijednoga značena, koje bi se bilo 
u kniževnosti razvilo, nema nijedne riječi ni narodne, a kamo li 
kniževne, koja bi pripadala ma kome kniževnom izvoru, koja bi, 
na priliku uzeta bila iz starijih leksikografa. Sve riječi, koje su u 
nemu, crpene su neposredno iz živih usta narodnijeh; s toga im je 
tako do sitnica tanko biležen nihov glasovni oblik, do najvećih po- 
jedinosti akcentuacije. Drugo izdane toga rječnika, na priliku, jeste 
