172 GLASOVI O ,OGLEDU RJEČNIKA“, 
dva dijela, jedan opći a drugi osobeni, koji nekom treba, a nekom 
ne treba, te se toga radi po krugovima dijeli. Krugovi su ti u svezi 
s različitim poslenim krugovima. Kad čitamo literaturu, već nala- 
zimo u različitim knigama, pa i u različitim piscima onaj opći i 
onaj osobeni rječnik, rječnik kruga onoga pisca ili onoga posla, o 
kojem se piše. Riječi neke i mnoga značena riječi, koja se nalaze 
u propovjednika, zaludu ćemo tražiti u matematičara i fizičara; 
drugim se (donekle) riječima pjeva, a drugim pripovijeda; drukčiji 
je jezik sudije, a drukčiji radnika, drukčiji svakoga majstora i sva- 
koga zanata. Razlika stila, koju svak ima na ustima, dolazi mnogo 
puta ne od prave stilističke (u stvari logičke i sintaktičke) nego i 
od leksičke razlike. Ne upućuje li se obično, dokaza radi da je 
jedan anonimni članak ovaj ili onaj pisao, na ovu ili onu riječ, 
frazu ili obrt? Kako literatura teče i postaje iz života, sve se te 
razlike iole razvijenog društvenog života prenose i u literaturu i 
još većma granaju u noj. Jezik, dakle, orači, kopača, kosača, mli- 
nar4, drvodjela, mesara, lovacA, ptičara, pčelara, vinara i vinogra- 
dar, voćar&, čobana, trgovaca, seoskih starješina i sveštenika, ru- 
dar4, kuvara, vrača, vidara, prela, tkal4, prala — jezik svadbe i 
sijela, bolničke postele i djetine kolijevke trebalo bi da se s jed- 
nom istom negom i pažnom do dna iscrpe i s osobitim obiležjem 
svoga izvora u rječnik uvede. A isto tako ulaze u rječnik, kako 
već naprijed napomenuh, dijalektičke osobine pojedinih prijedjela. 
Kao god što bile i životina bira sebi mjesto gdje će se nastaniti, 
živjeti i množiti, tako isto su i neke riječi poznate samo na jed- 
nom kraju naroda, a na drugom nijesu. I kao što se riječi, zajedno 
s plemenima u kojima žive, prenose i sele, možemo ih još u jed- 
nom pogledu uporediti. One imaju prema raznim prijedjelima ili 
raznim krajevima naroda različitu moć aklimatisana. Jedan se ko- 
rijen u jednom prijedjelu — što će, filološkim jezikom govoreći, 
reći u jednom dijalektu — aklimatiše, dokle u drugom propadne; u 
jednom potjera mnoštvo izdanaka, dokle u drugome veoma zakr- 
žlavi i jedva se u životu zadrži. Ima i takih korijena i riječi, koje 
već i po prirodi svojoj ne mogu živjeti izvan nekih mjesta i nekih 
prijedjelnih dijalekata. Riječi primorskih niko ne zna u unutrašnim 
planinama; rječnik opet gorskoga stanovnika Koma i Durmitora 
zar može biti u svekolikoj potpunosti poznat stanovniku barovite 
Mačve? Veliku razliku čini i susjedstvo okolno, te uzajmica riječi 
italijanskih, magarskih, turskih jasno pokazuju, kako su nam razni 
