174 GLASOVI O ,OGLEDU RJEČNIKA“. 
za koju bi se mislilo, da nije dostojna da ima svoju historiju, pa 
kad se misli, da je tako potrebno i dobro uza svaki početak rada 
na čem bilo poznati mu historiju, kako se nebi razloga imalo raz- 
matrati i život jezika s historijom u rukama? Poređene sa stanem 
u rodbine i promatrane kroz cijeli tok historijskoga života, to su 
ona velika historijska načela, kojima filološka nauka XIX vijeka 
izađe na onu visinu, na kojoj je danas vidimo. Glavni zastupnik 
toga historijskog promatrana života jezikovnog Jakov Grim evo 
kako govori o tom principu u pogledu na leksikografiju nemačku. 
»Najpreča je potreba, da se cijeli prostor svega novoga nemačkog 
perioda što je moguće potpunije iscrpe, te da se tijem postigne ne 
samo razumijevane pojedinih izraza, nego i da se lubav k zabo- 
ravlenim kniževnicima toga perioda podstakne. Ništa gore ne bi 
bilo nego oči od starine odvratiti, pa bez obzira i na što drugo 
nemački rječnik ograničiti na kratak prostor sadašnega vremena, 
kao da ima kakvo vrijeme, koje bi se dalo razumjeti samo iz sebe 
i bez onoga što je vremenom zastarjelo!“ A evo kako o tome 
govori E. Littrć, znameniti leks'kograf francuski. ,Svaki živ jezik 
ima tri mijene: suvremenu upotrebu u pojedinim periodima, koja 
s nima zajedno prolazi; arhaizam, koji je nekad bio suvremena 
upotreba i koji objašnava i razmršuje ono što je za nim došlo; i 
na pošletku neologizam, koji, ako je u rđavim rukama, kvari; ako 
li je u dobrim, u napredak razvija jezik, dokle vremenom i sam 
ne postane arhaizmom, koji će se za razjašnavane potonih faza 
jezika upotreblavati“*. ,Moj posao je skloplen — govori E. Littrć 
na drugom mjestu — iz dva različita, ali među sobom vezana 
dijela. U jednom su različita značena, uređena po nihovom logič- 
kom redu, s primjerima iz klasika ili ostalih pisaca, koji upotrebu 
riječi potvrđuju. U drugom je historija odnošaja riječi prema di- 
jalektima i romanskim jezicima, i na pošledku je etimologija. Ta 
se dva dijela među sobom popunuju; jer onaj prvi, u kom je 
upotreba sadašna, čvrsto je vezan za drugi, u kom je historija i 
postanak. Ta se dva dijela mogu i razdvojiti, t obično su do sad i 
razdvajani; ali je prvi bez drugoga kao drvo bez korijena, a drugi 
bez prvoga kao drvo bez svojega grana i lišća“*. A naprijed na 
jednom mjestu govori isti pisac: ,Ako se jeziku stanu nametati 


! Deutsches Wodrterbuch, I. pristup, str. XVIII. 
* Littre E. Dictionnaire de la langue francaise. 1. Paris, Hachette 
1863. III—IV. 
* Ibidem XXXVII. 
