GLASOVI O OGLEDU RJEČNIKA“, 175 
pravila po općenitim i odlučnim razlozima, kako ih koje vrijeme 
može imati, može se najlakše upasti u samovolu. Toj zloupotrebi 
historički rječnik na prečac zatvara put. Kao što on istavla ono 
što jest (les faits), on u jeziku postaje što su u prirodnim naukama 
positivna promatrana + iskustva“. 
To znači, da se bez historije u ispitivanu jezika ni kročiti ne 
može, i da je historijsko promatrane potrebno ne samo radi gole 
potpunosti nego baš radi naučnosti istraživana. Pitane je samo, 
gdje se u nas mogla naći ta historija? 
Doista je starim leksikografima — počinući od Mikale kao prvoga 
ozbilnoga leksikografa našega jezika, pa svršujući na Vuku s prvim 
izdanem negova rječnika* — teško bilo misliti na historičko pro- 
matrane. Ono, po sebi već, pretpostavla izrađenu misao o cjelini 
naroda i o jedinstvu negovih spomenika, rasturenih na sve strane 
i pismom i provincijalnim centrima, i religioznim i političnim sve- 
zama. Toga pak svega vrijeme nihovo nije imalo. Ali danas kud 
smo i kamo mi u tome odmakli? Složna radna dva tri naraštaja 
odgrnula je srednevjekovni pepeo sa tolikih spomenika, očistila ih, 
sabrala ih u zbirke i izdanima učinila pristupnim svijetu. I jači 
od našega narod imao bi se u ovom pogledu čime ponositi. Danas 
mi možemo s ponosom reći, kako svom jeziku možemo pokazati 
pisanih spomenika od početka XIII vijeka, kroz jedan prostor od 
svojih 100 godina. Inače nemila i zla sudbina našega naroda, što 
je za rana potpao pod vlast više središta, za ove je poslove bila 
od koristi. Politični i religiozni rascjep učinio je, te se kretane 
kniževnosti i pismenosti javilo na nekoliko mjesta, po raznim uplivima 
i samostalno jedno od drugoga. Istoga uzroka radi ti su nam centri 
vazda počinali sami od sebe, ređajući se nekako po periferiji na- 
rodnih granica, i razvijajući svaki svoje oblasne osnove. Opomenite 
se centra hrvatsko-slovenskih glagolaša, centra dubrovačko-dalma- 
tinskih pjesnika, centra hrvatskih protestanata i katolika, centra 
bosanskih fratara koji se služahu ćirilicom, 1 istočno-srpskoga centra. 
Dvi su ti centri ostavili koji ranijih koji poznijih spomenika, koji 
više koji mane. Pošledni, istočno-srpski centar ima spomenika od 
prije sedam stotina godina, u kojima žicu narodnog jezika nije 
teško raspoznati ispod srpsko-slovenske navlake. U zapadnim spo- 

! Ibidem V. 
* Po govoru o Đurđa Brankovića kronici i o pomenicima vidi se, 
da Vuku ni tada nijesu bile sa svijem zatvorene ideje o historičkom 
promatranu jezika. 
