176 GLASOVI O ,OGLEDU RJEČNIKA“. 
menicima obično se nalazi još čitsiji jezik narodni, jer u katoličkih 
pisaca nije ni malo smetao upliv staroga slovenskog, privilegisa- 
nog kniževnog jezika, kojega je upliv na istoku toliko nadmoćan 
bio. Ali kad se prođe sva ta lista, kad se pobroje spomenici na- 
đeni i izdani, jasno je, koliko je tu obile građe za leksikografa, 
građe, u koje je često u divnoj krjeposti tvorna struja narodnoga 
jezika. Koliko li mora biti pouke i slasti pratiti jednu istu riječ 
kroz sva ta središta, vidjeti jedinstvo u značenu i upotrebi, tako 
često ponovleno, ne po kakvom dogovoru niti po sili kakvog cen- 
tralnog kniževnog upliva, nego po sili kniževne jezikovne zajed- 
nice, a baš nehotice nasuprot onim razdornim silama?! Ne vuče li 
nas patriotska briga, da poželimo luču svjetlosti, koja, zbliživši 
jedno uz drugo ono što jedno od drugog bježaše, može neobičnom 
logičkom silom činenica nagnati rasturene umove da potraže za- 
jednicu, na koju sve upućuje? .... Ne mami li nas slast naučna, 
da tamne strane svoga jezika vidimo u potpunoj sjajnosti spram 
svjetlosti tolike i tako raznolike građe i po vremenu i po obliku? .... 
Razumije se, da ova strana radne nije ni darnuta Vukovim rječ- 
nikom. Rječnik taj, kao rječnik momenta u vječitome i neprekidnom 
kretanu jezika, nije ulazio u historiju, ma da je historija baš onome 
zadatku, za koji je taj rječnik u borbu stupio, najviše mogla po- 
moći. Jedna samo leksikografska radna otškrinula je vrata toga 
novoga svijeta, otvorila nam volu na tu vrstu izgleda. To je Da- 
ničićev PjeuHuuK 13 KibH;KeBHUX cTApuHA opnreKUuX. I—IIl. Buorpaa 
1863—64. Da bismo s jedne strane poznali, kakve su u opće ko- 
risti historički rječnici, i kakve se stvari mogu poznati i razjasniti 
historijom riječi, navešću mjesto drugih primjera nekoliko riječi, 
koje smo mogli objasniti već gore pomenutim Rječnikom iz kni- 
ževnih starina srpskih, bez drugih pomoćnih sredstava. Pogledaću 
najprije neka imena mjesta. 
U čačanskom okrugu u srezu karanovačkom u Srbiji ima selo 
koje se zove Ofroci. Ako bi se ostalo samo pri današnem stanu 
jezika, niti bi se moglo kako vala objasniti ime selu, niti bi se to 
i po Miklošićevom Lex. palaeoslov. potpuno postiglo, da nam nije 
naših spomenika iz onoga istog vremena, iz koga je i ime selu, 
po kojima doznajemo, da se onijem imenom zvala vrsta državlana 
u staroj državi srpskoj. Ime im dakle, i ako već zaboravlena zna- 
čena, još i sad živi u nekadašnoj naseobini nihovoj. Uz riječ, dakle, 
objasnili smo i drugo koješta. S lijeve strane puta od Niša u Pro- 
kuple ima selo, koje je na austr. d. karti zapisano Merešina. G. 
