GLASOVI O ,OGLEDU RJEČNIKA“. 181 
mah na više strana počela osjećati potreba historičkog rječnika. Još 
prije sto sedamdeset godina pisac predgovora u francuskom rječniku 
Furetičre-a (koji bješe umr'o prije nego što mu trud mogaše svijeta 
ugledati) pisaše, ,kako bi trebalo unijeti u francuski rječnik i sve 
riječi, koje su bile u običaju za Ville-Hardouin-a, Froissart-a, de 
Monstrelet-a, Sire de Joinville-a, i starih romancijera; u n bi se 
mogla unijeti i historija riječi, t. j. vrijeme vlade nene i nenog 
značena. I za te bi stare riječi trebalo učiniti što se čini u rječni- 
cima umrlih jezika, trebalo bi ih, t. j., udružiti s primjerima iz 
starib pisača, u kojima se nalaze. Ne bi nikakve štete učinilo i kad 
bi ko iscrpao djela starih pojetA provansalskih, niti bi opet išta 
tako unaprijedilo nauku etimoložku kao kad bi ko istražio posebne 
riječi različitih krajeva Francuske, jer bi se tako poznala bezgra- 
nična različnost okrajaka i promjena u slogovima, koje se događaju 
na riječima, poteklijem iz istoga izvora, itd.“ Na historički rječnik 
francuskoga jezika počela je misliti i akademija francuska, i počela 
je i građu za n spremati, te je i ogleda radi u jednom svesku 
slovo a bilo ugledalo svijeta još prije rječnika Littrć-ova. Pa i osim 
francuskoga, na slovenskom zemlištu, rječnik polski S. B. Linde-a 
(prvo izdane u Varšavi 1807—1813) i češki J. Jungmana (Prag 
1835—1839). već stupaju na to isto historičko smatrane Ideju hi- 
storičkog rječnika S. B. Linde već dosta jasno i iskazuje. On vrlo 
umno hvata granice koje misli svojim rječnikom crpsti i u pogledu 
na prostor (sve dijalekte i krugove naroda) i u pogledu na vrijeme 
(sve stare pisce). Poredeći toga radi, kako su razni prevodioci sve- 
toga pisma i Horacija prevodili pojedine rečenice, on govori: , Tako 
nam se pokazuje put, kojim se naš jezik po vremenu gladio. Ne 
znam varam li se, ali mi se čini, da bi rječnik, koji bi sve to po- 
hvatao, iznosio kao nekaku biografiju svakoga izraza; prateći ga 
od kolijevke slovenske i još od veće starine, on bi nam ređao svje- 
doke, od kojih bismo mogli čuti šta se s nim učinilo u svakome 
vijeku i u pogledu na oblik i u pogledu na značene, i da li je već 
kao mrtav dopao zaboravnosti ili se još i danas piše“. S. B. Linde 
je isto tako jasno bio uočio i korist, koja razjašnenu ma koga je- 
zika slovenskog dolazi od ostalih jezika slovenskih, ali je za te 
ideje u vremenu samom malo priprave bilo. Još je dosta valalo 
raditi na drugim, koje gramatičkim koje historičkim, pitanima što 
u taj krug ulaze, pa da se s korišću može obdjelati onaj krug koji 
je S. B. Linde bio sebi obiležio, ali za koji onda nije bilo dovolno 
kritičnih instrumenata. Kako je onda malo bilo obdjelano naučno 
