GLASOVI O ,OGLEDU RJEČNIKA“. 189 
ostaviti na stranu. Među tim ne će biti zabraneno, da se iz te bo- 
gate gomile ruševina izbere po koji kamičak, Koji bi se mogao vra- 
titi u cirkulaciju, jer riječi tako vaspostavlene ne vrijeđaju ni uho 
ni analogiju, i dadu se same od sebe razumjeti“. ,Ja nijesam 
naumio izrađivati rječnik staroga jezika, — govori i ponavla pisac 
na drugom mjestu — u mene ne ćete nači svijeh riječi, što su nam 
ih sačuvale knige naših starih pisaca. Moj plan je mnogo uži, stari 
je jezik u mom rječniku tek zarad novoga. Kad god današna koja 
riječ ima svoju historju, t. j. kad god nije postala i uvela se tek 
od sedamnaestoga vijeka, ja joj dodajem izbor primjeri, po kojima 
se vidi, kako se upotreblavala u starijim vijekovima“. Tako bi 
 ćge classique francuskoga jezika uporedio se sa novim gorno- 
nemačkim Grimova rječnika, te ma da nije sve jednako u historiji 
jezika francuskoga i nemačkoga, način bi Littrć-ov, koji je on ob- 
djelao s poznatom francuskom lakošću i providlivošću oblika, iza- 
šao u načelu jednak s načinom Grimovijem. 
Poredeći s ovim rječnicima, s rječnikom braće _Grima i E. Lit- 
trć-a, ogled g. Daničića s radošću vidimo, da je u nemu isti metod 
historičke obrade, da su ista sva glavna načela, ma da su pojedi- 
nosti različite. Među um te razlike izviru iz razlika stvari, i toga 
radi su i one svjedočanstvo, da je posao i smišlan i rađen sa pot- 
punom snagom i samostalnošću, kao što će se odmah vidjeti. 
Kao svi ostali jezici, i naš jezik ima svoju historiju. Među tijem 
ma koliko da historija jednoga jezika može u glavnome biti nalik 
na historiju drugoga kog jezika, kao što su jezici, po svome gra- 
nanu i po mjeri srodstva različiti, tako im je različita i historija. 
Jezici slovenski imaju (pri svemu srodstvu s nima) razviće druk- 
čije nego germanski, drukčije nego romanski, ma da s ovima po- 
člednima mnoge naličnosti imaju. Mi nemamo onih gradacija, ka- 
kvih imaju Nijemci u svome starom, srednem i novom gorno-ne- 
mačkom. Spomenici sa svijem čistoga narodnog jezika nastaju u 
nas dovolno pozno. I Srbi i Hrvati počinu kniževno djelane po 
svoj prilici negdje u X vijeku, imaju sačuvane spomenike poznije, 
ali ti spomenici nijesu na nihovom narodnom, nego na jednom srod- 
nom ali sa strane unesenom, na starom slovenskom dijalektu. Može 
se s dosta pouzdanosti držati, da je taj dijalekat leksički i grama- 
tički malo bio različan od dijalekta narodnoga, ali savršeno jednak 
s nime nije mogao biti. Na nemu su ipak pisani svi stariji spome- 
nici i srpski (ćirilicom) i hrvatski (glagolicom) U tome je momenat, 
koji pravi i razliku i tegobu. U Nijemaca takog čega nema, u 
