190 GLASOVI O ,OGLEDU RJEČNIKA“. 
Francuza je, naročito kad se uzme, da su romanski jezici postali 
od italijanskih starih dijalekata, jezik latinski zauzimao neki polo- 
žaj, srodan položaju staroga slovenskoga u nas. Ali i opet upo- 
ređene nije mogućno. Među tim priroda je stvari donijela, da su 
ge u taj stari slovenski počeli miješati narodni elementi. U tome 
tegoba za leksikografa i nastaje. Šta je narodno, šta li je sloven- 
sko? Baš u spomenicima pisanim najčistijim slovenskim jezikom 
ima i može biti i po štogod čisto narodno, kao što opet u spome- 
niku, u kojem je doista većina narodna, može biti po štogod slo 
vensko. A _ovake alternative prate spomenike od nekoliko vijekova 
i na jednoj i na drugoj strani. Pošto se sa XV vijekom uđe u li- 
teraturu primorsko-dubrovačku, več se ima čim ta sumna razbijati. 
Ako riječ dolazi i u primorskih pisaca, onda oni silno pomažu 
kontrolisanu istočnih spomenika. Za one pak riječi, koje se zapad- 
nim piscima (što su bez obzira na crkveni jezik latinicom pisali) 
ne mogu kontrolisati, ostaje lična kritičnost piščeva kao jedino mje- 
rilo, hoće li seili ne će riječ primiti u rječnik. Ali, kao što je po- 
znato, riječi žive i umiru, traju i nestaje ih, te tako koji put i to 
mjerilo — inače uz najveću pouzdanost — može postati varlivo. 
Još je nezgoda u nesavršenom načinu pisana, kojega ima i na za- 
padnoj i na istočnoj strani, te koje često smeta da se dođe do pra- 
voga glasovnog oblika riječi. 
Osim ove nezgode u početku, pri starijim spomenicima, razlika 
je u našem zemlištu i pri svršetku. Mi nijesmo bili srečni, da kao 
Francuzi i Nijemci za rana stečemo svoj ujedinen kniževni jezik. 
Mi nemamo ni francuski ćige classique ni nemački gorno-nemački 
literarni period. To će reći, da se našem rječniku nikako nije mogla 
položiti onaka osnova, kakvu brača Grimi i Littrć položiše svojim 
rječnicima. Naš se jezik još obrazuje, još je, kad se na um uzme 
svekoliko prostranstvo negcvo, borba i među gramatikom i među 
dijalektima, da o rječniku i ne govorim. Vrlo je skoro, kako su 
na istoku potpuno pobijedila načela škole Vukove i Daničićeve, pa 
i tamo još nema ni jednog naraštaja pisaca, koji bi od djetinstva 
školom bio odgojen po jednoj gramatici i po jednim literarnim prin- 
cipima. Taki naraštaj literatora tek sad počine raditi; svi stariji i 
u punom vijeku pisci odgojeni su u djetinstvu po drugoj gramatici, 
pa su, u poznije doba, koliko je koji mogao, učili onaj red, kojemu 
je u to doba u literaturi pobjeda svitala. S toga je interesno po- 
gledati, kakvu je osnovu, prema takim prilikama, g. Daničić izabrao. 
